Справа № 462/5353/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 лютого 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

представника позивача: ОСОБА_1,

третьої особи: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до державного реєстратора прав на нерухомого майно Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 02 грудня 2013року, індексний номер 8535522, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визнати незаконним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 02.12.2013 р. індексний номер: 8535522. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що вказане рішення не відповідає ст. 27 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка передбачає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією. Вказав, що дане рішення порушує його право власності на допоміжні приміщення будинку №63 на вул. Чижевського у м. Львові.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання юридичної допомоги від 18.08.2017р. /а.с.105/ позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Додатково вказав, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 02 грудня 2013року, індексний номер 8535522 зареєстровано право власності на квартиру №2 в будинку №63 на вул. Чижевського у м. Львові, однак таке не відповідає вимогам ст.27 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки документ, на підставі якого здійснено реєстрацію не передбачений вказаною статтею Закону.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2, яка одночасно представляє інтереси третьої особи ОСОБА_5, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила повністю, вказала, що такий є не обґрунтованим, а тому просила відмовити у його задоволенні. Додатково пояснила, що при прийнятті рішення від 02.12.2013 р. індексний номер: 8535522 державний реєстратор прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 керувалася чинним на той час законодавством України та жодним чином не порушила його, а тому рішення не може бути визнано незаконним, оскільки відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції чинній станом на грудень 2013 року.

Суд, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, який в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує /а.с.57-58/, а тому суд приходить до переконання про можливість, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, третю особу, вивчивши та перевіривши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_4 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 8535522, згідно якого, на підставі ч.2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, проведено державну реєстрацію права власності на квартиру №2 у будинку №63 на вул. Чижевського у м. Львові за ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5Л./а.с.84/.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відтак, із аналізу норм законодавства вбачається, що до конкретного факту чи випадку необхідно застосовувати закон, який діяв у момент, коли трапився цей випадок або мав місце даний факт.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на час вчинення реєстраційних дій та прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 8535522, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону.

Статтею 18 даного Закону визначено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається , серед іншого, фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Пунктом 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, що діяв на час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 8535522, встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відтак, державний реєстратор при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 8535522 діяла на підставі та в межах законодавства, чинного на час вчинення вказаних дій.

Суд не приймає до уваги покликання позивача та його представника на те, що рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 8535522 є незаконним, так як не відповідає вимогам ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки статті 27 даного Закону, в редакції, якою обґрунтовано позовні вимоги, станом на час прийняття відповідачем спірного рішення не існувало.

Також, суд не бере до уваги покликання позивача та його представника на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14.09.2015 року, яким скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 638 від 21.10.2013 року, оскільки таке рішення ухвалено судом у 2015 році, тобто після прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 8535522 від 02.12.2013 року.

Відтак, суд приходить до переконання, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав відповідачем державним реєстратором ОСОБА_4 було дотримано порядок державної реєстрації прав, визначений чинним на час вчинення таких дій законодавством, що дає змогу дійти висновку щодо правомірності прийняття оскаржуваного рішення та подальшого проведення державної реєстрації прав.

Крім цього, суд враховує, що на підставі викладених обставин, якими позивач обґрунтував позовні вимоги, рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 8535522 від 02.12.2013 року не може бути визнано незаконним.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено незаконності рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 8535522 від 02.12.2013 року, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.55 Конституції України, ст.11, 12, 13, 81, 223, 264, 265-268, Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 02 грудня 2013року, індексний номер 8535522 відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч.3 ст. 284 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення складений 14 лютого 2018року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.