Постанова

Іменем України

06 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 753/5007/16-ц

провадження № 61-1521 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Стрільчука В. А.

Суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи: ОСОБА_2, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олена Грайровна

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4

представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Кабанченко О. А., Рубан С. М.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О. Г. щодо винесення постанови про передачу майна стягувачу.

Заява мотивована тим, що у кватирі АДРЕСА_1, на яку державним виконавцем звернуто стягнення, зареєстрований та проживає малолітній онук ОСОБА_1 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Звертаючи стягнення на нерухоме майно, державний виконавець вчинив правочин, спрямований на припинення охоронюваного законом права на житло малолітньої дитини без згоди органу опіки та піклування.

Крім того, представник заявника вказував на те, що уцінка майна проводилася не у десятиденний строк, як того вимагають приписи частини п'ятої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», а більш ніж у місячний строк, що прямо порушує вимоги закону та є беззаперечною підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Зазначав, що оцінка майна була проведена 3 квітня 2015 року, а постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу була винесена 24 лютого 2016 року, що суперечить вимогам частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Посилаючись на наведене представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4, з урахуванням уточнень, просив визнати неправомірною та скасувати постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24 лютого 2016 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2- 4198/11, виданого 14 лютого 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу - 7 745 206 грн

30 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що під час винесення оскаржуваної постанови державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». При цьому в ухвалі суду зазначено, що Законом України «Про виконавче провадження» та Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 не передбачено обов'язок державного виконавця отримати дозвіл від органу опіки та піклування під час проведення реалізації арештованого майна, в якому проживає чи зареєстрована малолітня дитина.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу, якою скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24 лютого 2016 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Григорян О. Г. при примусовому виконанні виконавчого листа

№ 2-4198/11, виданого 14 лютого 2012 року Дарницьким районним судом

м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 солідарно на користь

ОСОБА_2 7 745 206 грн 30 коп.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що за змістом пункту 4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. У порушення вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень державний виконавець не отримував попередній дозвіл органів опіки та піклування і не звертався до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Крім того апеляційним судом зазначено, що прилюдні торги повинні відбутись у межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах. Державний виконавець зазначеного не урахував, не звернув уваги на те, що висновок про вартість майна надано незалежною експертною установою 3 квітня 2015 року, а треті прилюдні торги були призначені на 23 листопада 2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку з моменту підписання звіту.

У вересні 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилково висновку про скасування постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу з підстав порушень процедури проведення прилюдних торгів, оскільки незаконність проведення прилюдних торгів може бути установлена лише в межах позовного провадження.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про порушення оскаржуваною постановою прав та законних інтересів малолітнього

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки він є сином

ОСОБА_7, якій також належить ј частини спірної квартири, що не є предметом звернення стягнення і нікому не відчужується.

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила відхилити її, та залишити без змін ухвалу апеляційного суду.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що треті прилюдні торги були проведені після втрати чинності звіту про оцінку майна. Під час винесення постанови про передачу майна стягувачу державним виконавцем порушено не тільки норми спеціального закону - Інструкції з організації примусового виконання рішень, а й законні, гарантовані чинним законодавством права малолітньої дитини. Також у відзиві зазначено, що жодних документів винесених під час примусового виконання рішення, зокрема, оскаржуваної постанови, на адресу боржника не надходило, що свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, суд прийшов до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва

від 3 жовтня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 745 206 грн 30 коп. у рахунок відшкодування боргу за договором позики від 10 серпня 2009 року, 1 700 грн 00 коп. судового збору, 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього в сумі 7 747 026 грн 30 коп.

14 лютого 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2/4198/11 про стягнення з ОСОБА_1 вищевказаної заборгованості.

3 квітня 2015 року в межах виконавчого провадження, відкритого за вищезазначеним виконавчим листом, приватним підприємством «Консалтингова група «Агро-Експерт» надано висновок про вартість майна, а саме: належної ОСОБА_1 ј частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого вартість цього майна становить 256 500 грн 00 коп.

Перші електронні торги були призначені на 15 червня 2015 року за стартовою ціною зазначеного майна - 256 500 грн 00 коп.

Згідно з протоколом проведення електронних торгів ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 15 червня 2015 року електронні торги, призначені на 15 червня 2015 року не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Відповідно до акта уцінки арештованого майна від 08 липня 2015 року загальна вартість ј частини квартири АДРЕСА_1 після її уцінки становить 230 850 грн 00 коп.

Другі торги були призначені на 17 серпня 2015 року за стартовою ціною - 230 850 грн 00 коп.

Згідно з протоколом проведення електронних торгів ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 17 серпня 2015 року електронні торги, призначені на 17 серпня 2015 року, не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Актом уцінки арештованого майна від 21 жовтня 2015 року

загальну вартість ј частини вищезазначеної квартири після її повторної

уцінки визначено у розмірі 205 200 грн 00 коп.

Треті торги були назначені на 23 листопада 2015 року за стартовою ціною 205 200 грн 00 коп.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» Філія у

м. Києві та Київській області від 23 листопада 2015 року № 129364, електронні торги, призначені на 23 листопада 2015 року, не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення до суду з зазначеною скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом частини першої та третьої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Як установлено судами попередніх інстанцій, прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна неодноразово призначалися, але тричі не відбулися у зв'язку з відсутністю заявок покупців. Майно не було реалізовано на прилюдних торгах, тому державний виконавець повідомив про це стягувача, запропонувавши йому залишити нереалізоване майно за собою згідно із частиною шостою статті 62Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

24 лютого 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О. Г. винесено постанову про передачу стягувачу ОСОБА_2 нереалізованого майна - ј частини квартири АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_1, вартістю 256 500 грн 00 коп. у рахунок погашення боргу у розмірі 7 747 026 грн 30 коп.

Звертаючи до суду з указаною скаргою, ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення зазначеної постанови та скасувати її, посилаючись на те, що майно було передано стагувачу за ціною, встановленою на підставі звіту, який втратив чинність, оскілки був складений експертом більш ніж за півроку до винесення оскаржуваної постанови. Крім того, державним виконавцем не було отримано попереднього дозволу органу опіки та піклування для реалізації майна, право на користування яким має малолітня дитина.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що прилюдні торги не відбулись, а тому сплив шестимісячного строку чинності звіту про оцінку майна не дає підстав для висновку про порушення вимог закону з боку державного виконавця при передачі майна стягувачу за стартовою ціною.

Крім того, як зазначив суд, Законом України «Про виконавче провадження» та Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення прилюдних торгів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 не передбачено обов'язок отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування на реалізацію спірного майна.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1, та постановляючи нову ухвалу про задоволення зазначеної скарги, суд апеляційної інстанції виходив з наявності підстав для скасування постанови про передачу майна стягувачу, оскілки треті прилюдні торги були призначені після спливу шестимісячного строку чинності звіту про оцінку майна. Майно було передано стягувачу за ціною, визначеною на підставі висновку, який втратив чинність. Крім того, державним виконавцем не отримано дозвіл органу опіки та піклування на реалізацію вищевказаного майна, який необхідний для запобігання порушення прав малолітньої дитини, яка проживає у спірній квартирі.

Зазначених висновків суди попередніх інстанцій дійшли з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу).

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статей 32, 52 статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 62 вказаного закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів.

Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочином.

А відтак відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу, і така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Закон України «Про виконавче провадження» допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - передбачено відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою.

Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію.

Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев'ята статті 62, стаття 58 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

За приписами статті 214 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов'язків суду.

Оскільки на підставі постанови державного виконавця та акта про передачу майна стягувачу, останній набув право на реєстрацію за собою права власності на нереалізоване майно - ј частини квартири АДРЕСА_1, то ефективним способом захисту прав боржника могло б стати пред'явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.

Згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_1, суди у порушення вимог статті 214 ЦПК (у редакції, чинній на час постановлення ухвал) вищенаведеного не врахували, і не звернули увагу на те, що предметом розгляду за скаргою ОСОБА_1 були дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження), а тому до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред'явлення цими особами позову.

Зважаючи на наведене, судові рішення судів попередніх інстанцій не можна визнати законними, обгрунтованими та справедливими, а тому вони підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміна рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміні рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Ураховуючи, що подання боржником скарги на рішення та дії державного виконавця не забезпечує йому відновлення порушених прав на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення, неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, призвело до постановлення незаконних судових рішень, які підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1, з роз'ясненням заявнику права звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку позовного провадження

Керуючись статтями 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року та ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни щодо винесення постанови про передачу майна стягувану залишити без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. А. Стрільчук

С.О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

Г.І. Усик