Провадження № 2/325/10/2018
Справа № 325/1588/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., при секретарі Орманджи Ф.К., розглянувши в смт.Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Приазовського району Запорізької області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом, в якому, з урахуванням змінених вимог до початку розгляду справи по суті, просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 0,60 га, для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: Запорізька область, Приазовський район, смт. Нововасилівка, вулиця Покровська, 56, яка перебувала у власності померлої 01 червня 2012 року ОСОБА_5.

Позов обґрунтований тим, що 01 червня 2012 року померла мати позивача ОСОБА_5 Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,60 га, розташованої за вище наведеною адресою, право власності на яку посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП №01995302, виданим на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 селищної ради Приазовського району Запорізької області. Після смерті матері спадкоємцями першої черги за законом є її діти - позивач, брат позивача - ОСОБА_4 та сестра позивача - ОСОБА_3. Спадщину фактично прийняв позивач, оскільки на момент смерті матері постійно проживав з нею, поховав її за власний рахунок. Однак, оформити спадщину у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не має можливості, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, також на момент смерті він не був зареєстрований за місцем реєстрації проживання матері.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився.

Представник позивача ОСОБА_6 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений 23.01.2018 року, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення рекомендованим листом. 09 Листопада 2017 року та 09 січня 2018 року селищний голова ОСОБА_7 надіслав до суду заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача та про визнання позовних вимог.

Треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися по невідомій причині.

Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв'язку з неявкою учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні 17 січня 2018 року суду пояснив, що позивач не має оригіналу державного акту на землю, тому не може оформити спадщину. Копію державного акту він отримав у відділі Держгеокадастру в Приазовському районі, про що свідчить надпис, підпис і печатка відділу на ксерокопії цього документа. Отримання дубліката державного акта законом не передбачено. Окрім того, позивач в інший спосіб не може довести той факт, що він на день смерті матері постійно проживав з нею, так як зареєстрований за іншою адресою.

Допитані в цьому ж судовому засіданні свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 при наданні показів суду повідомили, що ОСОБА_5 проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до дати смерті в 2012 році. Останні майже 10 років перед смертю ОСОБА_5 тяжко хворіла, була «прикута до ліжка» і тому з нею постійно проживав її син ОСОБА_1, який доглядав за матірю, після її смерті займався похованням та зараз продовжує проживати за цією ж адресою. Де позивач зареєстрований свідкам не відомо, але вказують на фактичне місце проживання за вказаною адресою, так як сусідню земельну ділянку вони обробляють і з власних спостережень знають про вказані обставини.

Судом також встановлено, що 01 червня 2012 року в смт.Нововасилівка Приазовського району Запорізької області померла ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 231061, виданим 06 червня 2012 року виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Приазовського району Запорізької області.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно його свідоцтва про народження серії ІІІ-НБ № 114623, виданого 17.11.1969 року, є сином ОСОБА_5.

Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 01995302, виданого 14 грудня 1998 року ОСОБА_2 селищної ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 138, ОСОБА_5, яка мешкає в смт.Нововасилівка, вулиця Покровська, 56, на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів від 17 листопада 1998 року № 130 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,60 га розташована на території ОСОБА_2 селищної ради за вище наведеною адресою, для ведення особистого селянського господарства.

Начальник відділу у Приазовському районі Головного управління Держгеокадастру в інформації адвокату ОСОБА_6 31.01.2018 року повідомив, що за ОСОБА_5 зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 995302 від 14.12.1998 року на земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: вулиця Покровська, 56 в смт.Нововасилівка Приазовського району Запорізької області. Відомостей про перехід права власності на вказану земельну ділянку іншій особі немає. В період з 01.01.2013 року до цього часу на розгляд державних кадастрових реєстраторів у Приазовському районі документація із землеустрою на визначення кадастрового номеру даної земельної ділянки не надходила.

Відповідно, судом встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкодавець ОСОБА_5 мала право власності на дану земельну ділянку і яке не припинилось внаслідок (після) її смерті.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50251711 від 12.12.2017, після померлої 01 червня 2012 року ОСОБА_5, спадкова справа не відкривалася.

Нотаріусом відмовлено в оформлені спадщини за позивачем, так як він пропустив строк прийняття спадщини в установленому законом порядку, згідно реєстрації його місця проживання з померлою за однією адресою постійно не проживав. Крім того, нотаріус розяснив ОСОБА_1 про те, що не подання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою, в тому числі для відмови у вчиненні нотаріальної дії (розяснення № 23/01-16 від 12.01.2018 року).

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1ст1225 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги.

Відповідно до рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року у справі № 325/711/16-ц (провадження № 2/325/346/2016), за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок № 56 з надвірними будівлями та спорудами до нього, що розташований по вулиці Покровській в смт.Нововасилівка Приазовського району Запорізької області, за набувальною давністю. Рішення набрало законної сили 06 вересня 2016 року.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.4 ст.82 ЦПК України).

При розгляді вказаної вище справи судом встановлено, що спадкоємці - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (інші діти померлої особи) не заявляли свої права на спадщину після смерті матері - ОСОБА_5, вони пропустили строк прийняття спадщини та не претендують на спадщину.

Окрім того, обставини про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджені дослідженими судом оригіналами їх заяв (копії долучені до матеріалів справи) про те, що вони не мають наміру на прийняття спадщини після смерті матері.

Частина 3 статті 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. ( ч.5 ст. 1268 ЦК України)

ОСОБА_1 з 1991 року і по день смерті ОСОБА_5 (01.06.2012 року) проживав з матірю за адресою вулиця Покровська,56, смт.Нововасилівка Приазовського району Запорізької області, що підтверджується довідками ОСОБА_2 селищної ради Приазовського району Запорізької області від 01 і 16 січня 2018 року.

Відомості, вказані в довідках селищної ради, повністю узгоджуються із показами свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Виходячи із встановлених судом обставин та керуючись нормами ст..1268 ЦК України слід визнати, що ОСОБА_1 є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому є таким, що прийняв спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В розумінні ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд вважає, що оскільки позивачем було підтверджено належність померлій особі права на власність земельної ділянки і, відповідно, право позивача на спадкування, а закон не дозволяє оформлення права власності в нотаріальному порядку без наявності оригіналу державного акту на земельну ділянку, виданого на ім'я спадкодавця, позовні вимоги слід задовольнити.

Одним із завдань цивільного судочинства, відповідно до ст.2 ЦПК України є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту невизнаних прав фізичних осіб.

Таким чином, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, а визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 76-81, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Приазовського району Запорізької області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_10, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства на території ОСОБА_2 селищної ради Приазовського району Запорізької області за адресою: вулиця Покровська, 56, смт.Нововасилівка Приазовського району Запорізької області, яка перебувала у власності померлої 01 червня 2012 року ОСОБА_5, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 01995302, виданого 14 грудня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 138.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.П. Пантилус