РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2018

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Ленчицькій А.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Проскурівський забудовник» про поновлення пропущеного за поважних причин строку для звернення до суду, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Проскурівський забудовник» про поновлення пропущеного за поважних причин строку для звернення до суду, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01 листопада 2012 року його згідно з наказом № 4-к прийнято на посаду механіка за сумісництвом у товариство з обмеженою відповідальністю «Проскурівський забудовник».

Відповідно до наказу № 29-к від 03 квітня 2013 року його переведено на посаду механіка за основним місцем роботи.

На початку травня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням.

Після відпрацювання двох тижнів ОСОБА_3 вважав себе звільненим і з того часу на роботу більше не виходив.

У подальшому йому стало відомо, що його з роботи не звільнили, хоча про причини не повідомили, тому в кінці травня 2016 року він повторно написав заяву про звільнення, яку надіслав відповідачу рекомендованим листом.

У другій половині липня 2016 року представник відповідача повернув йому трудову книжку, в якій ОСОБА_3 виявив запис про звільнення його з займаної посади на підставі ст. 40 п. 8 КЗпП України за розкрадання майна (наказ № 39-к від 08.07.2016).

Позивач посилається на те, що звільнення його з роботи з вказаних підстав вважає незаконним.

Так, з наказом про звільнення з роботи його ознайомлено не було та його копія йому не видавалась. Вказані дії відповідача є порушенням ст. 47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобовязаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Підстава його звільнення, наведена в наказі № 39-к , а саме :п. 8 ст. 40 КЗпП України, не відповідає дійсним обставинам і є незаконною.

Відповідно до п. 8 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

Проте, на час звільнення позивача з роботи нібито за розкрадання майна, ні вироку суду, ні постанови уповноваженого органу, які б встановили цей факт, не існувало.

04 серпня 2016 року відповідач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ним під час виконання трудових обовязків.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 лютого 2017 року в позові відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу відповідача відхилено, а рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

Таким чином, факт відсутності не те що розкрадання, а спричинення позивачем будь- якої шкоди відповідачу під час виконання трудових обовязків не встановлено судом.

ОСОБА_3 посилається на те, що відповідач звільнив його без законних на те підстав, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобовязаний поновити його на попередній роботі.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте, продовжувати трудові відносини з відповідачем він не бажає, а просить суд зобовязати відповідача змінити формулювання причини звільнення.

У відповідності до вимог ч. З ст. 235 КЗпП України позивач має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_3 посилається на те, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн., оскільки з записом про звільнення за розкрадання майна йому було дуже важко з моральної сторони перед новими роботодавцями, в сучасних скрутних умовах на ринку праці, йому дуже важко знайти нову роботу, він був вимушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

ОСОБА_3 не звернувся до суду раніше, оскільки 04 серпня 2016 року відповідач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ним під час виконання трудових обовязків, а остаточне рішення суду, яке набрало законної сили, він отримав 14 серпня 2017 року.

Просить визнати причини пропущення строку для звернення до суду з позовною заявою про порушення трудових прав поважними.

Поновити пропущений за поважних причин строк для звернення до суду з позовною заявою до ТОВ "Проскурівський забудовник" про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Визнати наказ ТОВ "Проскурівський забудовник" № 39-к від 08.07.2016 про звільнення позивача за п. 8 ст. 40 КЗПП України за розкрадання майна - незаконним і скасувати його.

Змінити формулювання підстав звільнення позивача, вказавши формулювання звільнення - у звязку з розірванням трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст. 38 КЗпП України. Зобовязати відповідача внести зміни у трудову книжку позивача.

Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1070,90 грн.

Стягнути з відповідача на його користь відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 5 000 грн.

У судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, позов не визнав, пояснивши, що звільнення ОСОБА_3 було проведено у відповідно до вимог чинного законодавства на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України. Окрім цього, ОСОБА_3 пропустив строк звернення до суду, тому у задоволенні його позову слід відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008 року відповідно до статті 3 КЗпП до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до cт. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій.

Судом встановлено, що з 01 листопада 2012 року ОСОБА_3 згідно з наказом № 4-к був прийнятий на посаду механіка за сумісництвом у товариство з обмеженою відповідальністю «Проскурівський забудовник».

Відповідно до наказу № 29-к від 03 квітня 2013 року його переведено на посаду механіка за основним місцем роботи.

На початку травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «Проскурівський забудовник» із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням. Після відпрацювання двох тижнів ОСОБА_3 вважав себе звільненим і з того часу на роботу більше не виходив.

ОСОБА_3 у другій половині липня 2016 року отримав від відповідача трудову книжку, в якій він виявив запис про звільнення його з займаної посади на підставі ст. 40 п. 8 КЗпП України за розкрадання майна, про що зазначено у наказі № 39-к від 08.07.2016 р.

Судом встановлено, що з наказом про звільнення з роботи ОСОБА_3 не був ознайомлений та його копія йому не видавалась, що є порушенням ст. 47 КЗпП України.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобовязаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Суд приходить до висновку, що підстава звільнення ОСОБА_3, яка зазначена в наказі № 39-к -п. 8 ст. 40 КЗпП України, не відповідає дійсним обставинам.

Відповідно до п. 8 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

Судом встановлено, що на час звільнення ОСОБА_3 за п. 8 ст. 40 КЗпП України у відповідача були відсутні докази, які стали би підставою для його звільнення саме з цих підстав.

04 серпня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Проскурівський забудовник» звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачем під час виконання ним трудових обовязків.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 лютого 2017 року в позові товариству з обмеженою відповідальністю «Проскурівський забудовник» відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу відповідача відхилено, а рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним, або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, то орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд приходить до висновку, що слід визнати наказ незаконним і скасувати наказ ТОВ "Проскурівський забудовник" № 39-к від 08.07.2016 про звільнення ОСОБА_3 за п. 8 ст. 40 КЗПП України за розкрадання майна.

Змінити формулювання підстав звільнення позивача, вказавши формулювання звільнення - у звязку з розірванням трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст. 38 КЗпП України та зобовязати товариство з обмеженою відповідальністю «Проскурівський забудовник» внести зміни у трудову книжку ОСОБА_3

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з серпня 2016 р. працює на посаді начальника дільниці ТОВ «СТЛ+М» та отримував заробітну плату до січня 2017 р. у сумі 1700 грн.

Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи, який працівник мав у цей час.

Суд приходить до висновку, що слід стягнути з ТОВ "Проскурівський забудовник" на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1070,90 грн. за період з серпня 2016 року по січень 2017 року (1070,90 грн. = 262,68 грн. + 262,68 грн. + 84,20 грн. + 262,68 грн. + 198,66 грн. - різниця суми середнього заробітку між заробітною платою, яку позивач отримував у ТОВ «СТЛ+М» та ТОВ "Проскурівський забудовник").

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для стягнення моральної шкоди необхідна наявність трьох обставин, які зазначені у ст. 237-1 КЗпП.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не надав суду належних та допустимих доказів того, що порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та додаткових зусиль для організації свого життя.

Після звільнення позивач працевлаштувався на іншу роботу, де і продовжує працювати, тому підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 5000 грн. відсутні.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду у вересні 2017 року за захистом своїх прав, оскільки з серпня 2016 року відповідач звернувся до суду з позовною заявою до позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ним під час виконання трудових обовязків, а остаточне рішення суду, яке набрало законної сили, позивач отримав 14 серпня 2017 року.

Суд приходить до висновку, що слід визнати причини пропущення строку для звернення до суду з позовною заявою про порушення трудових прав поважними та поновити пропущений за поважних причин строк для звернення до суду з позовною заявою до ТОВ "Проскурівський забудовник" про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 263, 265 Цивільного процесуального права України, ст. ст. 38, 233, ч. 3 ст. 235, 237-1 Кодексу законів про працю України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Проскурівський забудовник» про поновлення пропущеного за поважних причин строку для звернення до суду, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП № НОМЕР_1, прож. ІНФОРМАЦІЯ_2) пропущений за поважних причин строк для звернення до суду з позовною заявою до ТОВ "Проскурівський забудовник"(м. Хмельницький, вул. Вінницьке шосе, 6/2, код ЄДРПУ 37512885) про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Визнати наказ ТОВ "Проскурівський забудовник" (м. Хмельницький, вул. Вінницьке шосе, 6/2, код ЄДРПУ 37512885) № 39-к від 08.07.2016 про звільнення ОСОБА_3 за п. 8 ст. 40 КЗПП України за розкрадання майна - незаконним і скасувати його.

Змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП № НОМЕР_1, прож. ІНФОРМАЦІЯ_3), вказавши формулювання звільнення - у звязку з розірванням трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст. 38 КЗпП України.

Зобовязати товариство з обмеженою відповідальністю «Проскурівський забудовник» внести зміни у трудову книжку ОСОБА_3.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Проскурівський забудовник» (м. Хмельницький, вул. Вінницьке шосе, 6/2, код ЄДРПУ 37512885) на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1070,90 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Проскурівський забудовник» на його користь судові витрати у сумі 640 грн..

Повне рішення складено 9 лютого 2018 року.

Апеляційна скарга подається на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Логінова С.М.