Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

07 лютого 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом 06.11.2017 року мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 13.12.2002 року по 13.08.2010 року, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає і перебуває на її повному утриманні, крім цього дочка перебуває на обліку у лікаря-гастроентеролога в Білоцерківській міській дитячій поліклініці, відповідач будь-якої матеріальної допомоги не надає, проживає окремо та безпричинно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, уникає зустрічей з нею та донькою. Вона, ОСОБА_1, в силу своєї роботи, часто перебуває в Об'єднаних Арабських Еміратах у м Дубай та має можливість влаштувати відпочинок і оздоровлення дитини за кордоном, а саме в країни: Єгипет, Турція, Швеція. У зв'язку з цим позивач просила суд надати дозвіл малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, а саме до Об'єднаних Арабських Еміратів, Швеції, Єгипта, Турції без згоди її батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 16-річного віку.

14.12.2017 року представник позивача, за договором, ОСОБА_5, надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив надати дозвіл малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, а саме до Об'єднаних Арабських Еміратів, Єгипта, Турції, Італії, Німеччини, Болгарії, Польщі, Гоа, Мальдівська Республіка, Республіка Сейшельські Острови, Швеції, без згоди її батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 16-річного віку

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі, просила вимоги задовольнити, та зазначила, що відповідача останній раз бачила 6 років тому, на даний час їй невідомо його місце проживання, тому враховуючи, що є необхідність та можливість вивозити дитину на оздоровлення за кордон, просила надати такий дозвіл без згоди батька дитини.

Представник позивача, ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем його проживання через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не надав.

На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. ч. 7, 8, 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.12.2002 року по 13.08.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та про розірвання шлюбу (а.с. 8,11).

Сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.9), яка навчається в 9-А класі Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 ім. Т.Г.Шевченка Білоцерківської міської ради, що підтверджується довідкою від 27.10.2017 року (а.с.30).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом з дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією довідки про місце проживання та склад сім'ї (а.с. 12, 31).

Судом також встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 27.12.2016 року було надано дозвіл неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, а саме: до Об'єднаних Арабських Еміратів та Швеції, в супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з дати набрання даним рішенням законної сили і до 31.12.2017 року та було надано дозвіл позивачу на оформлення документів її доньки для тимчасового виїзду за межі України (а.с. 27-29).

Як вбачається з матеріалів справи дане рішення суду набрало законної сили 07.03.2017 року, тобто ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мала змогу виїздити за межі України протягом періоду з 07.03.2017 по 31.12.2017 року, отримавши при цьому паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що підтверджується його копією (а.с. 40).

Також встановлено, що на виконанні у Броварському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області перебуває виконавчий лист №2/357/383/14 від 23.01.2014 року виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів на користь ОСОБА_1, на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 19.11.2013 року і до повноліття дитини. Однак, згідно довідки-розрахунок № 31338 від 27.11.2017 року заборгованість по аліментам станом на 01.11.2017 року складає 51 066,70 грн. (а.с.41-42).

Допитана в якості свідка ОСОБА_7, яка приходиться мамою позивача, суду пояснила, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає з нею за зареєстрованою адресою, відповідача вони не бачили приблизно 5-6 років, зв'язку з ним немає, з дочкою він не спілкується, приблизно 4 роки тому він змінив номер телефону, де він проживає також невідомо, мама дитини ОСОБА_1 часто перебуває за кордоном по роботі, однак, не може взяти з собою доньку, оскільки немає дозволу від відповідача, тому надання дозволу на виїзд дитини за кордон буде в інтересах дитини, з метою її оздоровлення, розвитку та відпочинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 572, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини.

Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до п.4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків

За змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється за документами, в яких має бути зазначено державу прямування. Для дитини, яка перебуває у пункті пропуску через державний кордон у супроводі одного з батьків, одним із таких документів є нотаріально посвідчена згода другого з батьків або рішення суду про надання дозволу на виїзд. Тому, визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування є обов'язковим.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Вирішуючи питання про надання дозволу на виїзд неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд максимально враховуючи інтереси дитини, яка потребує оздоровлення, відпочинку та розвитку, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент винесення рішення, виповнилося 15 років, позивач має фінансові можливість вивезти дочку за межі України для її оздоровлення, розвитку та відпочинк , оскільки вже більше трьох років працює за кордоном, а відповідач безпричинно не надає згоди на виїзд за межі України, не спілкується з донькою, та зловживає своїми правами батька всупереч інтересам дитини.

Отже, з урахуванням обставин справи, суд вважає за можливе надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, а саме: до Об'єднаних Арабських Еміратів, Єгипта, Турції, Італії, Німеччини, Болгарії, Польщі, Гоа, Мальдівської Республіки, Республіки Сейшельських Островів, Швеції, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період - з дати набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною 16 річного віку, що на даний час становить 1 рік, оскільки це відповідає інтересам дитини.

Керуючись ст. ст.155,157 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57, ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 223, 258, 259, 264-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, а саме : до Об'єднаних Арабських Еміратів, Єгипта, Турції, Італії, Німеччини, Болгарії, Польщі, Гоа, Мальдівської Республіки, Республіки Сейшельських Островів, Швеції, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період - з дати набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною 16 річного віку.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя О. В. Бондаренко