Справа № 712/2-3452/2010
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, постановлену 24 листопада 2017 року головуючою суддею Шепетко І.О. за заявою ОСОБА_2, де заінтересованою особою є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася у суд із заявою, в якій просить визнати виконавчий лист № 2п-3452/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість солідарно у розмірі 466 946,72 грн. таким, що не підлягає виконанню, повністю. Заява мотивована тим, що 16.04.2010 року Ужгородським міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 2п-3452/10 про стягнення солідарно заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Постановою від 03.10.2016 відкрито виконавче провадження. Заявник також зазначає, що у правовідносинах між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 останній був позичальником (отримав кредитні кошти), а ОСОБА_2 - поручителем. Оскільки, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, заявник вважає, що зобов'язання припинилося і вона, як поручитель, не повинна відповідати за вимогами припиненого зобов'язання. При цьому, заявник посилається на норми статей 523, 559, 607, 608 ЦК України та на п. 32 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». На підставі вищенаведеного, заявник просила задовольнити подану заяву.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.11.2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2, відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_5 оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення поданої заяви. В обґрунтування скарги посилається на неправильне застосування судом ст.ст. 523, 559, 608 ЦК України. Вважає, що позаяк боржник ОСОБА_4 помер, то порука припинилася, а тому на поручителя не може покладатися відповідальність.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з її безпідставності.

З даним висновком суду повністю погоджується апеляційний суд, оскільки такий ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з положеннями ст. 369 ЦПК України (в редакції чинній станом на розгляду), суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 014/4060/74/39613 від 25 червня 2008 року в розмірі 555 398,72 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набрало законної сили.

На виконання рішення, видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання.

Постановою державного виконавця від 03.10.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №52469820 по виконанню виконавчого листа № 2п-3452/10, виданого 16.04.2010 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 466 946,72 грн. (а.с.4).

Зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, виданого 29.01.2016 року Соловківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області випливає, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що складено відповідний актовий запис № 02 (а.с.3).

Тобто, смерть боржника ОСОБА_4 мала місце вже після ухвалення рішення та реалізації кредитором свого права на стягнення заборгованості, а тому, суд вірно відмовив у задоволенні заяви.

При цьому, колегія судді відхиляє доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки зважаючи на наступне.

В даному випадку банк реалізував своє право на стягнення заборгованості до смерті боржника. Відповідний позов банку звершився ухвалення судового рішення, яке є обов'язковим до виконання. З моменту набрання таким рішенням законної сили у ОСОБА_2, як боржника за виконавчим документом, виник обов'язок його виконати.

Смерть ОСОБА_4 після ухвалення судом рішення про солідарне стягнення заборгованості жодним чином не припиняє такого обов'язку, та не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню згідно ст. 369 ЦПК України.

Суд першої інстанції абсолютно вірно зазначив у оскаржуваній ухвалі, що положення ст.ст. 559, 608 ЦК України на виконання судового рішення, не розповсюджуються.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні ст.ст. 523, 559, 608 ЦК України, у зв'язку з чим підлягають відхиленню.

Вказане відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2017 року про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді