Справа № 148/2500/16-ц
Провадження №2/148/143/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2018 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первинним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визначення місця проживання дитини, за участю заінтересованої особи орган опіки та піклування Тульчинської районної державної адміністрації,-

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та зустрічний позов ОСОБА_2 (далі відповідач-позивач) до ОСОБА_1 (далі позивач-відповідач) про визначення місця проживання дитини.

Первинний позов позивача-відповідача мотивовано тим, що вона є матір'ю малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач-позивач батьком. На даний час сторони припинили шлюбні відносини, позивач-відповідач перебуває у шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Дитина проживала з позивачем-відповідачем у смт. Тростянець Вінницької області, де відвідувала дитячий дошкільний заклад, за місцем проживання створено всі умови, які необхідні для її нормального проживання та всебічного і повного розвитку.

Однак, відповідач-позивач взявши ОСОБА_3 до себе на вихідні, ввів позивача-відповідача в оману та не повернув їй дитину. На неодноразові прохання ОСОБА_1 щодо повернення доньки ОСОБА_2 відповів відмовою.

Позивач-відповідач вважає, що здатна краще доглядати за здоровям і розвитком доньки, їй необхідне постійне спілкування з матірю, в той час як відповідач-позивач має вади мовлення, що може негативного вплинути на розвиток мовних здібностей дитини, а тому ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом і просить суд визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею, за адресою: вул. Аграрна. 7, смт. Тростянець Вінницька область.

Відповідач-позивач 13.09.2017 подав зустрічний позов, який мотивує тим, що він має достатній рівень доходів та матеріального забезпечення для створення належних умов для розвитку і виховання доньки, у дитини наявна власна кімната, вона відвідує дитячий дошкільний заклад.

Позивач-відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обовязків, за час проживання доньки у неї ОСОБА_1 вчиняла перешкоди у спілкуванні з дитиною, починаючи з 24.06.2016 дитина проживає у відповідача-позивача, що відповідає її особистому бажанню. Позивач-відповідач на протязі значного часу не відвідувала дитину та не намагалася налагодити відносини з нею, а розпорядженням Тульчинської районної державної адміністрації за № 328 від 31.10.2016 та рішенням № 9 від 26.05.2016 комісії з питань захисту прав дитини Тульчинської районної державної адміністрації, визначено місце проживання доньки з відповідачем-позивачем.

Вказані обставини змусили відповідача-позивача звернутися до суду з зустрічним позовом, просить суд визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним за адресою: вул. Жовтнева, 7, с. Білоусівка, Тульчинський район Вінницька область.

Відповідач-позивач надав письмові заперечення проти позову ОСОБА_1, у яких посилається на обставини викладені у зустрічній позовній заяві та просить у задоволенні первинного позову відмовити.

Крім того, від відповідач-позивача в подальшому надійшли додаткові заперечення у яких він просить суд не застосовувати принципу 6 Декларації прав дитини прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959, оскільки зазначений принцип є дискримінаційним за ознаками статі в частині надання переваги матері при визначенні місця проживання дитини, що на його думку відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Позивач-відповідач надала письмові заперечення проти зустрічного позову згідно яких відповідач-позивач вважає вимоги ОСОБА_2 безпідставним, посилається на неналежне виконання останнім батьківських обовязків, нецільове використання сімейних коштів та наявність вини останнього у припиненні їх сімейних відносин, зокрема через вчинення сварок та насильницьких дій щодо неї та доньки. Крім того, позивач-відповідач вважає, що ОСОБА_2 належним чином не довів можливість забезпечення належного розвитку, виховання і життя дитини.

Позивач-відповідач у судове засідання не зявилася і не надала відомостей про причини її неявки, хоча повідомлялася про час і місце розгляду справи своєчасно і належним чином.

Представники позивача-відповідача ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали первинний позов і просили його задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та запереченнях на зустрічний позов, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач-позивач у судовому засіданні підтримав зустрічний позов і просив його задовольнити та вказав, що у квітні 2016 року вони припинили шлюбні відносини з позивачем-відповідачем. Згодом, остання звернулася до органів опіки і піклування щодо вирішення питання про визначення місця проживання дитини, де прийнято рішення про залишення дитини для проживання з ним. Разом з тим, на прохання ОСОБА_1, ОСОБА_6 привіз доньку для побачення, але в подальшому позивач-відповідач дитину не повернула. Після того, як йому стало відомо про знаходження дитини у дитячому садкові, позивач-відповідач забрав її до себе де вона знаходиться і по даний час. За увесь час проживання доньки у нього, відповідач приїздила один раз та намагалася забрати дитини за допомогою працівників поліції, після чого спілкувалася з дитиною за допомогою телефону і не відвідувала її.

Представник відповідача-позивача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первинного позову та просив задовольнити зустрічний позов та при цьому просив суд врахувати додаткові заперечення подані ОСОБА_2

Представник третьої особи Тульчинської районної державної адміністрації у судовому засіданні висловив думку щодо задоволення зустрічного позову та залишення дитини для подальшого проживання у батька.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 247433 від 09.01.2013, виданого виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, позивач і відповідач є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/802/16-ц від 23.08.2016, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 63).

У відповідності до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 створила умови для проживання дитини та члени її сімї не заперечують проти проживання дитини у їхньому будинку (а.с. 5), що підтверджується їх нотаріально посвідченою заявою від 10.10.2016 (а.с. 8).

Відповідно до довідки за № 22 від 06.10.2016, дитина ОСОБА_3 відвідувала Тростянецький дошкільний навчальний заклад № 4 до 24.06.2016 (а.с. 6). За період з квітня по вересень 2016 року позивач-відповідач отримала заробітну плату на загальну суму 17467 грн. (а.с. 7). За місце роботи ОСОБА_1 характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою № 646-ВК від 29.08.2016, виданою ТОВ «Вінницька птахофабрика» (а.с. 3).

Згідно розписки від 24.06.2016, ОСОБА_2 вказав, що забрав ОСОБА_3 з дитячого садочка на вихідні на строк з 24.06.2016 29.06.2016 (а.с. 9).

Відповідно до експрес-накладних ТОВ «Нова пошта» № 0513 від 03.01.2017, № 8995 від 19.12.2016, № 2304 від 02.12.2016, ОСОБА_7 надсилала на імя ОСОБА_2 продукти харчування та одяг (а.с. 61).

У відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов за № 104 від 24.02.2017, складеного Білоусівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області від 24.04.2017, а також актів обстеження матеріально-побутових умов затверджених службою у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації, згідно яких дитина ОСОБА_3 проживає, за адресою: вул. Жовтнева, 7, с. Білоусівка, Тульчинський район Вінницька область, забезпечена особистими речами, іграшками та спальним місцем, предметами першої необхідності, відвідує дитячий садок (а.с. 38).

Власник будинку, за адресою: вул. Жовтнева, 7, с. Білоусівка, Тульчинський район Вінницька область, ОСОБА_8 не заперечує проти проживання ОСОБА_9 у належному їй будинку (а.с. 48).

За місцем роботи і за місцем проживання відповідач-позивач характеризується позитивно згідно характеристик від 23.01.2017 (а.с. 45, 46).

Розпорядженням Тульчинської районної державної адміністрації за № 328 від 31.10.2016 та рішенням № 9 від 26.05.2016 комісії з питань захисту прав дитини Тульчинської районної державної адміністрації, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3, за адресою: вул. Жовтнева, 7, с. Білоусівка, Тульчинський район Вінницька область, за місцем проживання ОСОБА_2 і реєстрації ОСОБА_1 (а.с. 49, 50).

Згідно довідок з Білоусівського дошкільного навчального закладу від 23.01.2017, дитина ОСОБА_3 відвідувала заклад з 01.09.2014 17.03.2016, 18.03.2016 08.04.2016, 11.04.2016 15.08.2016, 16.08.2016 23.01.2017, забезпечена усім необхідним одягом та приладдям для навчання. Дитину приводять і забирають з навчання баба та батько. Мати особисто не зявлялася у дитячий садок, однак починаючи з жовтня 2016 року час від часу телефонує у заклад та цікавиться наявністю у дитини всього необхідного (а.с. 52 - 55).

У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру за № НВ-016 від 13.02.2016, ОСОБА_2 належить земельна ділянка загальною площею 1 га, кадастровий номер: :01:002:0545, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Білоусівської сільської ради Тульчинський район Вінницька область (а.с. 57). Зазначена земельна ділянка перебуває у користуванні ФГ «Агро-Вас» на умовах оренди згідно договору № 42-8-2016 від 29.08.2016 (а.с. 58 - 60). За період з квітня по грудень 2016 року ОСОБА_2 отримав заробітну плату на загальну суму 33014,53 грн. згідно довідки про доходи № 14 від 16.01.2017, виданої ТОВ «Вінницька птахофабрика» (а.с. 73).

Згідно письмової консультації лікаря-психіатра від 27.09.2016, на момент огляду ОСОБА_2 значних психічних порушень у останнього не встановлено (а.с. 69). Стан здоровя ОСОБА_2, також підтверджуються іншими медичними документами (а.с. 69 72). Відповідно до інформації Тульчинського ВП НВП ГУНП у Вінницької області, ОСОБА_2 не притягувався до кримінальної відповідальності (а.с. 148).

Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2, 3 ст. 11 Закону України (далі ЗУ) «Про охорону дитинства», передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 висловлено правову позицію згідно якої мати має переважне право на залишення дитини з нею та мати і дитина можуть бути розлучені лише за наявності виняткових обставин.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 417 ЦПК України, суд вважає, що підстави для того, щоб відступити від вказаної правової позиції, в частині необхідності застосування до подібних правовідносин принципу 6 Декларації прав дитини, зважаючи на наступне.

Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «М.С. проти України» за №2093/13, яким констатовано порушення вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, через відмову визначення місця проживання дитини шляхом обєктивного зясування всіх обставин та деталей та «в якнайкращих інтересах самої дитини», а не шляхом використання презумпції на користь матері.

Також, згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» від 17.08.2017, під час вирішення такої категорії справ слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Схожа норма міститься також у частині 6 статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обовязків жінки і чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009»).

Вирішуючи заявлений позов, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «ОСОБА_10 проти Росії» № 30078/06 від 22.03.2012, де суд зазначив наступне: гендерні стереотипи, які диктують сприйняття жінки як особи, яка здебільшого піклується про дітей, а чоловіка як годувальника, самі по собі не можуть становити достатнє виправдання різниці у поводженні (п. 143 рішення у справі); що ж стосується твердження про особливу роль жінки у вихованні дітей, Європейський суд зазначає, що у справі «Петровіц проти Австрії» він відмічав про поступову еволюцію суспільства в сторону рівного поділу обовязків чоловіків і жінок по вихованню дітей (п.139 рішення у справі «ОСОБА_10 проти Росії»); різниця у ставленні є дискримінаційною, якщо немає жодних обєктивних чи обґрунтованих причин для цього (п. 125 рішення у справі «ОСОБА_10 проти Росії»); - відмінність у ставленні не може бути виправдана традиціями, які панують у країні (п. 142 рішення у справі «ОСОБА_10 проти Росії»).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд встановив, що матеріалами справи підтверджено, що малолітня дитина перебуває на утриманні батька, з яким і проживає; батьком забезпечено належні умови проживання дитини, яка має все необхідне для нормального розвитку, сам батько є працездатним, не має протипоказань для проживання з дитиною і її виховання.

Посилання ОСОБА_1 на наявність у ОСОБА_2 вад здоровя, які є перешкодою для проживання з ним малолітньої дитини, а також на наявність переваг проживання дитини у місті щодо сільської місцевості не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки не підтверджені будь-якими доказами.

Доводи первинного позову зводяться до того, що батько не може надати їх доньці належного догляду та виховання. Суд не бере до уваги такі доводи, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Крім того, суд враховує, що за час проживання доньки з батьком, починаючи з 24.06.2016, мати з метою особистої зустрічі лише один раз приїздила до доньки, а решту часу спілкувалася з нею за допомогою телефону, що також підтверджується письмовими запереченнями проти зустрічного позову, поданими позивачем-відповідачем.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, рівність прав батька та матері по відношенню до дитини, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги за первинним позовом не підлягають задоволенню, в той час як зустрічні позовні вимоги є законними, достатньо вмотивованими, ґрунтуються на наявних у справах доказах та є такими, що не суперечать інтересам малолітньої дитини, а відтак підлягають задоволенню.

Натомість, суд звертає увагу, що позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом як мати, незважаючи на проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно останньої та участь у вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 19, 23, 76 - 81, 95, 141, 352, 354 ЦПК України, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ст. 160, 161 СК України, ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні первинного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2, за адресою: вул. Жотнева, 7, с. Білоусівка, Тульчинський район Вінницька область.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Розяснити, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення буде виготовлено 16.02.2018.

Суддя: