Провадження № 2/761/1931/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Осаулов А.А.

за участю секретаря Вольда М.А.

за участю представника позивача: Кудрявцева О.В.

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМЕ УКРАЇНА» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої керівником підприємства,-

В С Т А Н О В И В:

Представник в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМЕ УКРАЇНА» (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 (надалі по тексту - відповідач), відповідно до якого просило суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі - 865 688,32 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої працівником при виконанні службових обов»язків, та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2011 році за рахунок іноземних інвестицій було створено та зареєстровано ТОВ «ЕМЕ», з 18.05.2012 року директором якого було призначено відповідача ОСОБА_4 24.05.2012 року відповідачем на баланс позивача було прийнято 48 одиниць майна із подальшим продовженням придбання іншого майна. Як з»ясувалось в червні 2016 року було виявлено відсутність матеріальних цінностей на підприємстві за період здійснення його керівництва відповідачем з 18.05.2012 року по 09.06.2016 року на загальну суму 865 688,32 грн. Внаслідок чого, позивача було відстороненно від керівництва підприємством. Незважаючи на відсутність укладеного із відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність, відповідач ОСОБА_4 повинен відповідати за фактичну нестачу належних позивачу цінностей в силу Закону, як посадова особа - директор товариства згідно п.6 ч.1 ст.134 КЗпП та ст..23 Закону України «Про господарські товариства». Зважаючи на відмову доброльно погасити нестачу цінностей, позивач за захистом свого порушеного з боку відповідача права звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, стягнувши матеріальну шкоду у вигляді заподіяних збитків з відповідача, оскільки будучи керівником підприємства, він не забезпечив його схоронність за вказаний період та їх нестачу власними коштами не погасив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, оскільки про час проведення інвентаризації його не повідомляли та його участі у її проведенні він не приймав. З відповідачем не було укладено договору про повну матеріальну відповідальність та він не повинен відповідати за результати проведеної інвентаризації лише на одному складі позивача та його вина у несхоронності майна не доведена. Більше того, власник товариства сам виписав відповідачу розписку про відсутність до нього претензій, а чисельна кількість крадіжок була зафіксована зверненнями відповідача як директора до правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що в ТОВ «ЕМЕ» він працював по 2012 рік та після звільнення передав відповідачу усі документи та майно товариства. Потім ОСОБА_4 дізнався про результати інвентаризації в 2016 році та мав привести майно, якого не вистачає на склад, але не привіз.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 25.10.2016 року у цій справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду за участю сторін.

Ухвалою суду від 07.07.2017 року було відмовлено в залученні до справи зустрічного позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З наданих сторонами документів вбачається, що 11.04.2011 року за рахунок 100% іноземних інвестицій було створено та в подальшому зареєстровано ТОВ «ЕМЕ», директором якого було призначено ОСОБА_5

18.05.2012 року з вказаної посади його було звільнено та призначено позивача ОСОБА_4 на посаду директора товариства з 21.05.2012 року.

Згідно прибуткової накладної від 24.05.2012 року ТОВ «ЕМЕ Україна» в особі відповідача ОСОБА_4 було отримано матеріальні цінності на суму - 1162 548 грн.

У відповідності до протоколу загальних зборів учасників товариства від 10.06.2016 року та наказу №11/06 було вирішено провести на товаристві інвентаризацію активів станом на 10.06.2016 року у зв»язку з встановленими фактами крадіжок та зловживання з боку попереднього керівництва із визначенням складу комісії.

В цей же день було складено інвентаризаційний опис необоротних активів по складу в м.Києві на вул..Дружби,3, в ТОВ «ЕМЕ» (а.с.11-18). З аналізу змісту вказаних документів опису цінностей вбачається про їх фізичний облік та передачу новому директору в під звіт на відповідальне зберігання - ОСОБА_5

Працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (ст. 134 КЗпП України).

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог ст.15 ЦПК суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.

Згідно із вимогами ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідач повинен був бережливо ставитись до майна товариства та вживати заходів щодо запобігання шкоді та із урахуванням вимог п.6 ч.1 ст.134 КЗпП він відповідно до законодавства як директор та керівник підприємства повинен відшкодувати виявлену під час інвентаризації шкоду - нестачу матеріальних цінностей на суму - 865 688,32 грн.

За умовами п.6 ч.1 ст.134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли відповідно до законодавства на нього покладено таку відповідальність при виконання трудових обов»язків.

За умовами ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, представником ТОВ «ЕМЕ» не було надано суду жодних установчих чи статутних документів, з аналізу змісту яких можливо зробити висновок про покладення відповідальності за будь-яку шкоду на відповідача, а посилання позивача на вимоги ч.4 ст.23 Закону України «Про господарські товариства» та ч.2 ст.89 ГК України, якими передбачено відповідальність посадових осіб підприємств за заподіяну шкоду, не знімають з ТОВ «ЕМЕ» обов»язку доведення її розміру та факту вчинення саме відповідечм по справі шляхом не виконання чи неналежного виконання ним своїх посадових обов»язків.

Пунктом 2 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92 року, роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Зокрема, позивачем не доведено наявність прямої дійсної шкоди та її розмір, заподіяння їх неправомірними діями позивача саме із використання функцій позивача або неналежного виконання ним обов»язків як директора із встановленням його вини. Не вказано, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними та в порішення яких трудових обов'язків із визначенням ступеню його вини.

Між тим, не дивлячись на передачу відповідачу в під звіт товарно-матеіральних цінностей (а.с.8), стороною позивача у відповідності до вказаних вимог законодавства не доведено взагалі самого факту нестачі цінностей і саме з того переліку матеріальних цінностей, оскільки з аналізу змісту інвентаризаційних описів (а.с.11-18) такого висновку зробити не видається можливим. Суми нестачі виведені не були та не підраховані загалом, а період невизначений.

Більше того, під час такої інвентаризації відповідач присутній не був та доказів його ознайомлення ним із нею не надано, а письмовий договір про повну матеріальну відповідальність із відповідачем укладено не було.

З аналізу викладеного, вбачається про відсутність доведеності вини відповідача у заподіянні збитків товариству шляхом не виконання або неналежного виконання ним як директором своїх посадових обов»язків, що виключає його матеріальну відповідальність за цим позовом.

Керуючись ст.ст. 3-5, 12-13, 258, 268, 272, 353 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України, ст..ст.130, 134, 135, 138 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМЕ УКРАЇНА» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої керівником підприємства, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст виготовлено 16 лютого 2018 року.