Провадження № 2/727/353/18
Р І Ш Е Н Н Я
22 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:
Головуючого судді Слободян Г.М.
при секретарі судових засідань Ільчук М.В.
розглянувши загальному позовному провадженні, в заочному порядку, у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівців цивільну справу за позовною заявою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за користування приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці за довіреністю Шеремета І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив.
Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності в межах заявлених позовних вимог, з врахуванням пояснення представника позивача та відсутності відзиву на позов, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, споживачів, захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями…..
Судом, належними доказами по справі встановлено, що 17.10.2015 року між позивачем Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці та відповідачем ОСОБА_1 укладено попередній договір №296/2015-п оренди нерухомого військового майна, розташованого в АДРЕСА_1 , військове містечко № НОМЕР_1 , буд. №4 (літ. А) (а.с.10-14).
У відповідності до п.2.1.1 №296/2015-п попереднього договору оренди нерухомого військового майна, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові вбудовані приміщення площею 30,20 кв.м., в будівлі №4 (літ. А) військового містечка № НОМЕР_1 , що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке фактично передано відповідачу згідно акту приймання-передачі від 17.10.2015 року.
Згідно п. 9.1 цей договір діє з 17.10.2015 року по 16.10.2016 року включно. Згідно п.1.1, відповідач зобов`язувався протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди, а згідно п.9.2 передбачено, що договір припиняє свою дію: - за взаємною згодою сторін, що підтверджується письмово сторонами, після повного виконання сторонами своїх зобов`язань, передбачених цим договором та в інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством України (а.с.14).
Відповідача було повідомлено листом від 02.09.2016 року №2302 про те, що 16.10.2016 року закінчується термін дії попереднього договору оренди №296/2015-п від 17.10.2015 року, про необхідність звільнити орендовані нежитлові приміщення в будівлі №4 (літ А) військового містечка № НОМЕР_1 та у разі невиконання обов`язку щодо вивільнення приміщень та повернення орендованого нерухомого майна буде нараховуватись неустойка та повторно листом від 18.10.2016 року №3267 вони відповідача повідомили, про необхідність звільнення орендованих приміщень у зв`язку з закінченням терміну дії договору №296/2015-п (а.с.25-26).
Відповідно до рішення Господарського суду Чернівецької області від 11.10.2016 року по справі №926/2476/16 за позовом заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до КЕВ м. Чернівці, ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору оренди №296/2015-п від 17.10.2015 року - позов задоволено (а.с.20-22).
Згідно рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.12.2016 року по справі №926/3941/16 за позовом КЕВ м. Чернівці до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити орендоване приміщення - позов задоволено (а.с.39).
Крім того, Чернівецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецький області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54227140 про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення будівлі №4 військового містечка № НОМЕР_1 площею 30,20 кв.м. відповідача ОСОБА_1 . Актом державного виконавця від 24.07.2017 року звільнено приміщення, рішення суду виконано в повному обсязі (а.с.15).
Відповідача повідомлено позивачем претензіями №3394 від 20.11.2017 року; №2884 від 19.10.2017 року; №2591 від 21.09.2017 року; №2273 від 19.08.2017 року; №1970 від 19.07.2017 року; №1745 від 26.06.2017 року; №1372 від 22.05.2017 року; №1127 від 25.04.2017 року; №762 від 22.03.2017 року; №536 від 28.02.2017 року; №226 від 25.01.2017 року; №37 від 05.01.2017 року; №3572 від 21.11.2016 року; №3314 від 20.10.2016 року; №3009 від 26.09.2016 року про те, що в разі невиконання обов`язку щодо вивільнення приміщень та повернення орендованого майна буде нараховуватися неустойка в розмірі подвійної плати за час прострочення користування майном (а.с.41-55), проте відповідачем сума заборгованості не погашена.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Позивач посилається на ст.785 ч.2 ЦК України, згідно якої визначено, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Проте вказане стосується випадку не повернення речі у разі припинення належним чином укладеного договору найму із установлення плати згідно встановленим порядком.
Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Згідно зі ст.760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (не споживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.
Передбачено ст.1 ч.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Статтею 3 ст.1 ч.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» встановлено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).
З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до ст.1 ч.3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв`язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України».
Передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності.
Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України, визначено ст. 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», яким також визначено, що оцінка вартості майна, що підлягає передачі в оренду, проводиться комісіями, до складу яких входять фахівці (уповноважені особи) Міністерства оборони України або іншого органу військового управління та Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України.
Статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна.
Передбачено ст.11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди.
За матеріалами справи встановлено, що між позивачем і відповідачем було укладено лише попередній договір найму, після закінчення строку якого, основний договір не було укладено, а істотні умови використання майна на період до укладення основного договору не визначалися. Вимогами ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.635 ч.ч.1, 3 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Статтею 546 ч.1 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Отже, стягнення неустойки, як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору найму, а оскільки договір найму, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, його укладення було передбачено на майбутнє; при цьому звертається увага, що визначена у попередньому договорі сума плати за користування майном не може бути підставою для нарахування та стягнення з відповідача неустойки.
З врахуванням вищенаведеного та оскільки домовленість між сторонами про сплату орендної плати, яка б визначалась відповідно до указаних законодавчих положень, норм Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04 жовтня 1995 року відсутня, відсутня і оцінка майна, тому підстави для нарахування та стягнення з відповідача суми неустойки згідно з ст.785 ч.2 ЦК України також відсутні.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи залагодження матеріальної шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно положень ст.12,13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обгрунтовані та задоволенню не підлягають.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача (п.2)….
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 525, 526, 549, 785 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 263, 264, 265, 268, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд,-
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу (в порядку вимог ст. 352, 354 ЦПК України) до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом 30 - ти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення (в порядку ст. 284 ЦПК України) може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено - 22.01.2018 року.
Суддя Слободян Г.М.