Справа № 562/1764/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2018 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

при секретарі судового засідання Аврамчук Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника-адвоката ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролюкс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

У поданій 16 травня 2017 року заяві позивач ОСОБА_1 просить стягнути з ТзОВ «Агролюкс» на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 39600 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що з лютого 2015 року він працював завідуючим виробничою базою в ТзОВ «Агролюкс» та був звільнений 25 серпня 2016 року у звязку з прогулом без поважних причин, про що був повідомлений листом відповідача №90, в якому йому пропонувалося зявитися на підприємство для отримання нарахованих коштів. У звязку з цим він неодноразово приходив в бухгалтерію відповідача за розрахунковими коштами, однак до цього часу розрахунок з ним не проведений, трудова книжка не провернута, що перешкоджає йому влаштуватися на іншу роботу.

Заявою від 25 жовтня 2017 року позивач збільшив позовні вимоги, відповідно до яких просить стягнути з ТзОВ «Агролюкс» на його користь невиплачену заробітну плату за липень 2016 року в розмірі 1885,71 грн., невиплачену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2349,31 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу в сумі 33670,52 грн.

Заявою від 29 січня 2018 року позивач уточнив свої вимоги в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу станом на день ухвалення судового рішення, який просить стягнути на його користь у розмірі 71231,22 грн.

Відзив на позов відповідачем не подавався.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних мотивів.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що за нарахованою при звільненні заробітною платою в розмірі 1885,71 грн. і компенсацією за невикористану відпустку в розмірі 2349,31 грн. до бухгалтера підприємства та за видачею трудової книжки до директора ОСОБА_1 не звертався, про необхідність отримання коштів на підприємстві позивач повідомлений своєчасно, проте вимоги про їх виплату не заявляв, а тому вини підприємства у затримці виплати нарахованих позивачу сум немає, а направлення трудової книжки поштою можливе лише за його згодою. Просять у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, зясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Установлено, що позивач ОСОБА_1 19 вересня 2014 року працював на посаді сторожа, а з 04 лютого 2015 року завідуючим виробничою базою в ТзОВ «Агролюкс» та наказом №36 від 25 серпня 2016 року був звільнений у звязку з прогулом без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України.

Указаним вище наказом №36 від 25 серпня 2016 року на бухгалтерію підприємства покладено провести остаточний розрахунок із ОСОБА_1

Викладені вище обставини, що підтверджуються записами трудової книжки серії УКР №2347260 та свідчать, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, що не заперечується сторонами.

Листом від 25 серпня 2016 року за вихідним №90 ТзОВ «Агролюкс» повідомило позивача про звільнення внаслідок тривалої відсутності на робочому місці без поважних причин, направлено копію наказу про звільнення та запропоновано зявитися на підприємство для отримання належних йому коштів, нарахованих внаслідок звільнення.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю і право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно довідки ТзОВ «Агролюкс» №16 від 17 липня 2017 року при звільненні ОСОБА_1 належить до виплати заробітна плата за липень 2016 року в розмірі 1885,71 грн. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2349,31 грн.

З указаною сумою заборгованості позивач погодився лише 25 жовтня 2017 року, подавши 17 листопада 2017 року у судовому засіданні відповідну заяву про збільшення позовних вимог, що свідчить про існування спору з приводу сум, належних позивачу при звільненні до указаної дати.

Доводи відповідача про не предявлення позивачем вимоги про виплату йому нарахованих та невиплачених підприємством сум судом відхиляються з огляду на таке.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що позивач ОСОБА_1 після звільнення приходив на роботу та казав, що хоче забрати розрахункові кошти та трудову книжку.

Свідок ОСОБА_7, яка працювала бухгалтером ТзОВ «Агролюкс» також підтвердила ті обставини, що позивач після звільнення приходив на підприємство, запитував про трудову книжку, однак вона знаходилася у директора ОСОБА_3, якого на той час не було на роботі, тому її не було видано. З проханням виплатити йому належні при звільненні кошти ОСОБА_1 не звертався.

Показання допитаних у суді свідків повністю узгоджуються з поясненнями позивача, який пояснював, що до бухгалтера підприємства по заробітну плату він не звертався, а трудову книжку не забрав через відсутність на роботі директора.

Разом з тим, факт звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає належним пред'явленням вимоги про розрахунок в розумінні ст.116 КЗпП України.

Про обізнаність відповідача щодо наявності спору між сторонами з приводу невиплати розрахункових коштів свідчить клопотання відповідача від 22 червня 2017 року про перенесення розгляду даної цивільної справи.

Про нараховані суми заробітної плати та компенсації за час невикористаної відпустки позивач дізнався з представленої відповідачем довідки ТзОВ «Агролюкс» №16 від 17 липня 2017 року, з якими ОСОБА_1 погодився лише у жовтні 2017 року, подавши 17 листопада 2017 року заяву від 25 жовтня 2017 року про збільшення позовних вимог, яку відповідач отримав 24 листопада 2017 року.

А тому саме з наступного після отримання указаної заяви позивача дня, тобто з 27 листопада 2017 року відповідач зобовязаний був виплатити не оспорювану ним суму, зокрема, перерахувавши її поштовим переказом через банківську установу за місцем проживання позивача.

Згідно положень ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З розяснень, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. ОСОБА_4 по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

На даний час заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, а тому згідно ст.117 КЗпП України підлягає стягненню і середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п.8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженої постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної лати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п.2 указаного вище Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Позивач звільнений 25 серпня 2016 року, а тому середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 необхідно обраховувати за останні два місяці, що передують події, яка згідно довідки №18 від 08 вересня 2017 року становить 115,31 грн., а тому за період з 27 листопада 2017 року по 30 січня 2018 року загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: (115,31 х 44 робочих дні) 4500 грн., яка підлягає стягненню.

Відповідно до п.4.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Заяв про направлення трудової книжки поштою ОСОБА_1 відповідачу не подавав, а тому обставин наявності вини відповідача у несвоєчасній видачі (затримці) трудової книжки при його звільненні, не довів.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57- 60, 79, 88, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролюкс» (; місцезнаходження: 35740, вул.1 Травня смт.Мізоч Здолбунівського району Рівненської області) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_1 району Рівненської області) 1885 (одна тисяча вісімсот вісімдесят пять) грн. 71 (сімдесят одна) коп. заборгованості по заробітній платі та 2349 (дві тисячі триста сорок девять) грн. 31 (тридцять одну) коп. компенсації за невикористану відпустку та 4500 (чотири тисячі пятсот) грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

У решті вимог відмовити.

Рішення суду допустити до негайного виконання в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанціїпротягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України (п.15.5 «Перехідних положень»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 09 лютого 2018 року

Суддя: