Справа № 310/7341/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13 лютого 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Дністрян О.М.,

при секретарі Уставицькій Н.М.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Крім нього в даному будинку зареєстровані: син -ОСОБА_4, дружина - ОСОБА_5, та відповідач ОСОБА_3, член сім'ї попереднього власника. Відповідач з 1999 року за місцем реєстрації не проживає, місце проживання його невідоме. Проте його реєстрація суттєво впливає на сімейний бюджет в частині оплати за комунальні послуги. Просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Представник позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 17.10.2017р.) - у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що знає позивача, вони сусіди. Знає, що відповідач раніше жив в належному на цей час позивачу будинку, його родичі - попередні власники казали, що він поїхав кудись. Зараз в зазначеному будинку проживає позивач, його дружина ОСОБА_5 і їх син.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що знає і позивача і відповідача. Вона в 1997 році купила будинок по сусідству, бачила в будинку АДРЕСА_1 відповідача - це син баби ОСОБА_8, він десь пропав, ніхто не знає, останній раз вона бачила його в 1998 році.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.07.2015 року (а.с.4-5).

Як вбачається з копії домової книги на домоволодіння АДРЕСА_1 в зазначеному будинку також зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 14.12.1993 року (а.с.8-9).

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім'ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Судом встановлено, що ОСОБА_3. не був та не є членом сім'ї власника - позивача по справі, тому їх правовідносини не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідач з власником не вирішував питання про користування жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,76,141, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Дністрян