Номер провадження: 22-ц/785/2114/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області про визнання майна особистою приватною власністю, а також за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майнав подружжя, стягнення грошової компенсації за частину спільного сумісного майна подружжя, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3, Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області про визнання майна особистою приватною власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 08.11.2008 року, який був зареєстрований Третім Приморським Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

Після реєстрації шлюбу, позивачка переїхала жити до свого чоловіка ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

В зв'язку з тим, що у квартирі ОСОБА_3 досить тривалий час не проводився ремонт, вона порадившись з чоловіком вирішила провести капітальний ремонт у квартирі.

В зв'язку з чим, вона звернулась до ОСОБА_4, яка разом зі своїм сином ОСОБА_5 зробили ремонт в квартирі, який тривав з грудня 2008 року по середину лютого 2009 року.

Позивачка стверджує, що кошти на ремонт квартири були надані нею особисто від продажу квартиру в будинку під № 2 «А» по вулиці Леніна в селі Усатове, Біляївського району Одеської області, який належала позивачці на праві особистої приватної власності.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 квартира під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Усатове, вулиця Леніна, в будинку під номером 2 "А» була продала на 25258 гривень.

В той же час, позивачка стверджує, що вартість квартира була зменшена з метою зменшення розміру податків, та фактично квартира була продана за 48000 доларів США, про що свідчить розписка складена між позивачем та покупцем ОСОБА_7 про передачу коштів.

На залишок коштів, позивачка 23.01.2009 року купила житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за № 11 по вулиці Котовського в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області за 105330,0 гривень.

Договір було укладено за згодою чоловіка ОСОБА_3.

ОСОБА_3 жодного разу не претендував на будинок.

Крім будинку, ОСОБА_3, за кошти від продажу квартирі в селі Усатове було придбано автомобіль НОМЕР_1, 1991 року випуску.

На підставі викладеного, позивач просила визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнати за нею право власності на 1/2 частину даної квартири. Крім того, позивачка просила визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за № 11 по вулиці Котовського в смт. Цебрикове, Великомихайлівського району Одеської області.

В процесі розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 в частині визнання квартири АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю, а також про визнання права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 залишені без розгляду, згідно ухвали суду від 09.03.2017р..

Таким чином, залишились до розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за № 11 по вулиці Котовського в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області.

ОСОБА_3, в свою чергу, подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за частину спільного сумісного майна подружжя. Вищевказані позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 08 листопада 2008 року по 22 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ЖД № 191143 від 11 липня 2013 року та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 липня 2013 року про розірвання шлюбу. Справа № 523/1087/13-ц.

В період проживання в зареєстрованому шлюбі 23.01.2009 року подружжям за спільні кошти був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район смт. Цебрикове вул. Котовського, 11.

Факт, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами є спільною сумісною власністю сторін підтверджується заявою ОСОБА_3, яка була написана та нотаріально посвідчена в день укладання договору купівлі-продажу житлового будинку , в присутності ОСОБА_2. В указаній заяві ОСОБА_3 надав згоду дружині ОСОБА_2 на купівлю житлового будинку за № 11 по вул. Котовського в смт. Цебрикове Великомихайлівського р-ну Одеської області за ціну на її розсуд та умовах їй відомих, та на укладання і підписання договору купівлі-продажу. В цій же заяві він підтверджував, що грошові кошти, які витрачаються на придбання вказаного житлового будинку є спільною сумісною власністю.

Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. Земельна ділянка не приватизована. На зазначеній земельній ділянці згідно договору купівлі-продажу розташований житловий будинок, загальною площею 64,9 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, позначений на плані літерою «А», та будівлі і споруди: веранда -«а», погріб -«Б», л. кухня -«Г», котельна -«Д», л.кухня- «Е». сарай -«Ж», гараж -«Ж», огорожа-1, ворота-2.

Таким чином, ОСОБА_3 вважає, що згідно ст. 60 СК України даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а згідно ст.ст. 69,70 СК України він має право на виділення йому в натурі 1/2 частину даного будинку.

Під час розгляду справи в суді, незважаючи на існування спору між сторонами щодо житлового будинку, накладення судом 14.05.2014 року арешту на житловий будинок, а також призначення судом 14.05.2014 року та повторно 01.06.2016 року будівельно-технічної експертизи, ОСОБА_2 на свій розсуд, без згоди ОСОБА_3 проти його волі, самочинно переобладнала спірний житловий будинок шляхом знесення його частини і будівництва нових приміщень.

Так, згідно висновку № 14-2016 судової будівельно-технічної експертизи від 15.10.2016 року спірний житловий будинок, що підлягає розподілу складається в цілому з житлового будинку літ «А» загальною площею 46,6 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м та надвірних споруд: «Е»- літня кухня, « Ж»- сарай, «Г»- сарай, «3»- гараж, «Б» - погріб, огорожа №1- 2,вимощення 1 ,колонка11,вигрібна, яма 11. Самочинне будівництво - прибудова літ «а1», прибудова літ «а2», гараж літ «Б1».

Ринкова вартість нерухомого майна, в тому числі самочинно побудованого складає 335550 грн.. Вартість майна, що підлягає розподілу, крім самочинно побудованого складає - 213352 грн.

09.03.2017 року представником ОСОБА_2 було заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений 06.02.2017 року суб'єктом господарювання ПП ОСОБА_9

Згідно з технічним паспортом житловий будинок літ. «А» складається з : 1-1-веранда, площею 10,2 кв.м, 1-2 - передня площею 5,7 кв.м, 1-3-коридор 4,2 кв.м. 1-4- жила площею 18,1 кв.м, 1-5- кабінет площею 5,9 кв. м, 1-6 - жила площею 11,5 кв.м., 1-7 - коридор площею 6,5 кв.м., 1-8-топочна площею 3,4 кв.м.,1-9- санвузол площею 2,6 кв.м, 1-10-ванна площею 4,8 кв. м, 1-11-кухня площею 9,6 кв.м., 1-12-їдальня площею 18,0 кв. м., загальною площею 100,5 кв.м, житловою 35,5 кв.м. та надвірних споруд : Б-погріб, И- гараж, Г-літня кухня, Ж-сарай,3-гараж, №1-2 огорожа.

Таким чином, відповідач в період слухання справи, здійснила самочинну реконструкцію квартири, без згоди ОСОБА_3,в результаті чого житловий будинок став самочинно-реконструйованим.

Таким чином, ОСОБА_3, на підставі ч. 4 ст. 71 СК України, враховуючи той факт, що виділити 1/2 частину житлового будинку в натурі не має можливості, оскільки ОСОБА_2 самочинно реконструювала будинок, просив стягнути з неї компенсацію належної йому частки на час проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 106676 гривень.

В судовому засідання ОСОБА_2, а також її представник ОСОБА_10 просили задовольнити позовні вимоги в частині визнання будинку № 11 по вул. Зіркова (кол. Котовського) в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області особистою приватною власністю, оскільки будинок був придбаний за рахунок коштів, які були отримані в результаті продажу будинку № 2 «А» по вулиці Леніна в селі Усатове, Біляївського району Одеської області. Зустрічний позов представник ОСОБА_2 просила залишити без задоволення, оскільки будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_2, будь-яких заперечень не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_3, а також його представник ОСОБА_11 просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки вважають, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2017 року позовні вимоги залишено без задоволення, зустрічні позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 08 листопада 2008 року по 22 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ЖД № 191143 від 11 липня 2013 року та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 липня 2013 року про розірвання шлюбу (справа № 523/1087/13-ц).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за договором купівлі-продажу від 27.11.2008 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_7 купив квартиру під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Усатове, вулиця Леніна, в будинку під номером 2 "А" (два "А), та складається в цілому з однієї житлової кімнати, житлова площа якого складає - 20.00 кв.м, та приміщень, зазначених на схематичному плані під індексами: 2 - коридор, 3 - кухня, 4 - санвузол. Загальна площа квартири становить - 42.60 кв.м.

Зазначена квартира належить продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_12, 22 листопада 2005 року за р. № 5627, зареєстрованого Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості" у книзі 16-пр-167, номер запису 908, реєстраційний номер 12842990, згідно ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 08.12.2005 року за номером 9203733.

Відповідно до п. 3 договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за - 25258.00 грн. (двадцять пять тисяч двісті п'ятдесят вісім гривень 00 копійок), які були одержані продавцем від покупця до підписання цього договору.

Згідно п. 8 договору сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу цієї квартири. Зобовязання за даним договором сторонами виконані, ніяких інших зобовязань ніж ті, що вказані в цьому договорі не має.

Пунктом 11 договору також встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 вільно володіючи українською мовою, однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують дійсності намірів при його укладанні, а також те, що він не носить характеру мнимого та удаваного і не є зловмисним… Укладення договору відповідає нашим інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає внутрішній волі; умови договори зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін…З правовими наслідками приховування дійсної продажної вартості відчужуваної квартири учасники цього правочину ознайомлені.

В судовому засіданні ОСОБА_2 стверджувала, що фактично будинок був проданий за 48000 доларів США, про що свідчить розписка складена між позивачем та покупцем ОСОБА_7 про передачу коштів.

В матеріалах справи наявна копія розписки, згідно якої ОСОБА_2 підтверджує отримання коштів у розмірі 48000 доларів у ОСОБА_7 за придбану квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд першої інстанції правильно встановив, що не існує судового рішення щодо визнання недійсним або частково недійсним договору купівлі-продажу від 27.11.2008 року, згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_7 купив квартиру під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Усатове, вулиця Леніна, в будинку під номером 2 "А" (два "А). Недійсність даного договору також прямо не встановлена законом, оскільки договір нотаріально посвідчений та не містить ознак нікчемності.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вірно вважав, що твердження ОСОБА_2 про продаж квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Усатове, вулиця Леніна, в будинку під номером 2 "А" (два "А) за 48000 доларів США не відповідає дійсності.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 23.01.2009 року, ОСОБА_13, як продавець передав у власність, а ОСОБА_2, як Покупець прийняла від продавця житловий будинок з господарським будівлями і спорудами за №11 (одинадцять), що по вулиці Котовського в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області (далі - Предмет договору), і зобовязується оплатити їх вартість за ціною та на умовах встановлених у цьому договорі. Житловий будинок та будівлі і споруди розташовані на земельній ділянці площею 0,25 га, яка належить до земель житлової та громадської забудови Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області.

Відповідно до п. 1.1 договору на зазначеній земельній ділянці розташований один житловий будинок, загальною площею 64,9 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, позначений на плані літерою А, та будівлі і споруди : веранда - „а, погріб - „Б, л,кухня - „Г, котельна - „Д, л.кухня «Е», сарай - „Ж, гараж - „Ж, огорожа - 1, ворота - 2 .

Згідно п. 1.6 договору предмет договору купується Покупцем за згодою подружжя Покупця - ОСОБА_3.

Відповідно до п. 3.1 договору, продаж майна за домовленістю сторін вчиняється за 105330 гривень. Вказану суму продавець отримав повністю від покупця до підписання цього договору.

Під час посвідчення договору від ОСОБА_3 була отримана нотаріальна посвідчена заява, згідно якої він надав згоду дружині ОСОБА_2 на купівлю житлового будинку за № 11 по вул. Котовського в смт. Цебрикове Великомихайлівського р-ну Одеської області за ціну на її розсуд та умовах їй відомих, та на укладання і підписання договору купівлі-продажу. В цій же заяві він підтверджував, що грошові кошти, які витрачаються на придбання вказаного житлового будинку є спільною сумісною власністю, а сам будинок вважатись спільним майном подружжя (т.1 а.с.76)

Суд першої інстанції також правильно вважав, що під час посвідчування нотаріусом вищевказаного договору купівлі-продажу нічого не перешкоджало ОСОБА_2 в змісті договору, або в заяві, яку надавав ОСОБА_3 нотаріусу вказати, що будинок купляється за особисті кошти ОСОБА_2, або відмовитись від придбання будинку у разі відсутності вказівки на дані відомості, проте цього зроблено не було.

Сторони в судовому засіданні у суді першої інстанції не оспорювали вартість придбаного будинку, а також недійсність його умов.

Таким чином, різниця між вартістю придбаного будинку житлового будинку з господарським будівлями і спорудами за №11 (одинадцять), що по вулиці Котовського в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області та квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Усатове, вулиця Леніна, в будинку під номером 2 "А" (два "А) становить суму у розмірі 8.00 = 80072) 80072 гривні.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 стверджувала, що на кошти від продажу квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Усатове, вулиця Леніна, в будинку під номером 2 "А" (два "А) вона здійснила капітальний ремонт квартири АДРЕСА_3, а за решту коштів був придбаний будинок у №11 (одинадцять), що по вулиці Котовського в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області.

Суд першої інстанції вірно встановив, що квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_3, 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло №16-135, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 27.07.1993 року, та зареєстрованого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 18.08.1993 року, 1/2 (одна друга) частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 01.06.2007 року, за реєстром №2-1426, та зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 26.06.2007 року, реєстраційний номер майна: 18943140, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 0, право власності №1123734.

13.05.2013 року ОСОБА_3 подарував квартиру АДРЕСА_4 своєму сину ОСОБА_8, договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14, у реєстрі № 2158.

Факт проведення ремонту в квартирі АДРЕСА_3 в період в 25.12.2008 року по 02.02.2009 року, яка до належала ОСОБА_3 підтверджується поясненнями свідків.

Так, Свідок ОСОБА_5 пояснив, що 2008 року ОСОБА_2 купила квартиру в будинку, де він проживає. Він знає, що ОСОБА_2 познайомилась з ОСОБА_3 після чого, ОСОБА_3 умовив її переїхати до нього в квартиру. Він знає, що вони купили будинок. В квартирі був зроблений косметичний ремонт, фарбували стіни, переклеювали шпалери. Він особисто робив в квартирі ремонт за рахунок коштів, які надавала йому безпосередньо ОСОБА_2. Він також знає, що квартиру в с. Усатове у ОСОБА_15 купила сімя Парфенових за 45000 доларів США.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона робила ремонт в квартирі ОСОБА_3. Вона пояснила, що квартира ОСОБА_3 була в жахливому стані та потребувала негайного ремонту. Кошти на будівельні матеріали, а також оплачували ремонті роботи ОСОБА_2. В квартирі змінювали ремонт, шпаклювали стіни, фарбували, переклювали шпалери та ін..

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона тривалий час товаришує з ОСОБА_2. Вона знає, що ОСОБА_2 проживала в квартирі в с. Усатове, проте ОСОБА_3 її умовляв продати квартиру та переїхати до нього. Вона продала квартиру в с. Усатове та за рахунок коштів він продажу вона придбала будинок у с. Цебрикове. Свідок також пояснила, що ОСОБА_2 зробила за свій рахунок ремонт в квартирі ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_17 Онуфрієвна пояснила, що після того, як ОСОБА_2 познайомились з ОСОБА_3 він її умовляв продати їй квартиру в с. Усатове та переїхати до нього. За рахунок коштів він продажу квартири в с. Усатове, вони зробили ремонт в квартирі ОСОБА_3, а також купили будинок в с. Цебрикове. Свідку також відомо, що на час придбання будинку ОСОБА_3 не працював, а всі кошти заробляла ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що після того, як ОСОБА_2 познайомились з ОСОБА_3 він її умовляв продати їй квартиру в с. Усатове. За рахунок коштів він продажу квартири в с. Усатове, вони зробили ремонт в квартирі ОСОБА_3, а також купили будинок в с. Цебрикове.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_2 познайомилась з ОСОБА_3 та деякий час вони проживали у фактичних шлюбних відносинах. Після одруження ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_2 продати свою квартиру. Після продажу квартири ОСОБА_2 кошти від її продажу забрав ОСОБА_3. За вищевказані кошти в квартирі ОСОБА_3 був зроблений ремонт. За час спільного життя ОСОБА_2 з ОСОБА_3, він фактично не працював, зображуючи із себе генерала у відставці. За кошти від продажу квартирі в с. Усатове був придбаний будинок в с. Цебрикове.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вірно вважав, що в судовому засідання підтвердився факт, що ОСОБА_2 витрачала особисті кошти на проведення ремонту в квартирі АДРЕСА_3.

Ухвалою суду від 01.06.2016 року судом першої інстанції була призначена судова будівельна-технічна експертиза щодо встановлення вартості квартири АДРЕСА_3, вартості проведення будівельно-монтажних робіт при проведенні ремонту квартирі в період 25.12.2008р. по 02.02.2009 року (т.2., а.с.13-14).

Однак експертиза не була проведена та матеріали були повернуті до суду (т.2, а.с. 23).

В звязку з чим, суд першої інстанції не міг визначити, яка сума коштів була витрачена під час проведення ремонту в квартирі АДРЕСА_3.

Окрім того, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 в частині визнання квартири АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю, а також про визнання права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 за клопотанням позивача ОСОБА_2 були залишені без розгляду, згідно ухвали суду від 09.03.2017 року.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Обєктом права спільної сумісної власності відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата та інші доходи, одержані одним із подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачені ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Статтею 69 СК України встановлено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За приписами ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісною власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що різниця між вартістю придбаного будинку житлового будинку з господарським будівлями і спорудами за №11 (одинадцять), що по вулиці Котовського в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області та квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Усатове, вулиця Леніна, в будинку під номером 2 "А" (два "А) становить суму у розмірі 8.00 = 80072) 80072 гривні, тобто коштів від продажу належної позивачці квартирі на праві особистої приватної власності не вистачало на придбання будинку. В судовому засіданні ОСОБА_3 також стверджував, що надав особисті кошти для придбання будинку, а також були витрачені спільні кошти подружжя.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 витрачала особисті кошти на проведення ремонту в квартирі АДРЕСА_3, а також значну різницю між отриманням коштів від продажу особистого приватного майна позивачці та сумою за яку був придбаний будинок, суд першої інстанції не міг визначати, яку саме суму коштів ОСОБА_2 витратила з особистих коштів на придбання будинку, а так саме, яку суму витратив ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що необхідно визнати, що житловий будинок № 11 по вул. Зіркова (кол. Котовського) в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області є спільною сумісною власністю подружжя, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, тобто становлять по 1/2 частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

В процесі розгляду справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза , згідно якої був наданий висновок №14-2016 від 15.10.2016 року щодо можливості поділу будинку житлового будинок № 11 по вул. Зіркова (кол. Котовського) в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області. Так, згідно висновку експерта вартість майна, що підлягає розподілу, не включаючи самочинно збудовані обєкти становить суму у розмірі 213352 гривні.

Експертом також зроблений висновок щодо можливості розділу будинку на дві самостійні частини.

Так, співвласнику № 1 виділяється 53/100 частин житлового будинок № 11 по вул. Зіркова (кол. Котовського) в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, а саме у житловому будинку літ. «А»: Кімната 1- 5 площею 17,5 кв.м вартістю 36199грн; Кухня 1-4 площею 6,3 кв.м вартістю 13032грн; Літня кухня літ «Е» вартістю 55411 грн.; ОСОБА_11 літ «Ж» вартістю 4843грн; Огорожа №1-2 (1/2 частина ) вартістю 2756 грн.; Вимощення І (1/2 частина) 510 грн.; Колонка II (1/2 частина) вартістю 389грн. Всього 113140 грн.

Співвласнику II виділяється 47/100 частин житлового будинок № 11 по вул. Зіркова (кол. Котовського) в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, а саме у житловому будинку літ "А": коридор 1-1 площею 6,5 кв.м вартістю 8260 грн.; Коридор 1-2 площею 4,5 кв.м вартістю 9308 грн.; Кімната 1-3 площею 11,8 кв.м вартістю 24408 грн.; ОСОБА_11 літ «Г» вартістю 16570 грн.; Гараж літ «З» вартістю 15666грн; Погреб літ «Б» вартістю 16984 грн.; Огорожа №1-2 (1/2 частина) вартістю 2756 грн.; Вимощення І (1/2 частина) 510 грн.; Колонка II (1/2 частина) вартістю 389грн, яма вигрібна III вартістю 5361 грн.. Всього 100212 грн.

Загальна вартість всіх приміщень, будівель та споруд, що виділяються співвласнику І в діючих цінах на будівельні роботи та матеріали складає 113140 грн., що на 6464 грн. більше його ідеальної частки.

Загальна вартість всіх приміщень, будівель та споруд, що виділяються співвласнику ІІ в діючих цінах на будівельні роботи та матеріали складає 100212 грн, що на 6464 грн менше його ідеальної частки.

Експертом також запропоновані певні ремонті роботи щодо можливості розділу будинку на дві ізольовані частини (т.2, а.с. 25-37).

09.03.2017 року представником ОСОБА_2 було заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений 06.02.2017 року суб'єктом господарювання ПП ОСОБА_9 (т.2, а.с. 82-87).

Згідно з технічним паспортом житловий будинок літ. «А» складається з : 1-1-веранда, площею 10,2 кв.м, 1-2 - передня площею 5,7 кв.м, 1-3-коридор 4,2 кв.м. 1-4- жила площею 18,1 кв.м, 1-5- кабінет площею 5,9 кв. м, 1-6 - жила площею 11,5 кв.м., 1-7 - коридор площею 6,5 кв.м., 1-8-топочна площею 3,4 кв.м.,1-9- санвузол площею 2,6 кв.м, 1-10-ванна площею 4,8 кв. м, 1-11-кухня площею 9,6 кв.м., 1-12-їдальня площею 18,0 кв. м., загальною площею 100,5 кв.м, житловою 35,5 кв.м. та надвірних споруд : Б-погріб, И- гараж,Г-літня кухня, Ж-сарай,3-гараж, №1-2 огорожа.

Таким чином, відповідач в період слухання справи, здійснила самочинну реконструкцію будинку без згоди ОСОБА_3, в результаті чого житловий будинок став самочинно реконструйованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 не надав згоди на реконструкцію будинку та вона була здійснена без будь-якого дозвільного документу та реєстрації в органах ДАБК.

Таким чином, житловий будинок № 11 по вул. Зіркова (кол. Котовського) в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області є самочинним будівництвом.

Згідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Таким чином, ОСОБА_2 фактично позбавила права ОСОБА_3 на користування належною йому 1/2 часткою будинку № 11 по вул. Зіркова (кол. Котовського) в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, а також можливість виділення даної частки в натурі.

Частиною 4 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

В пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно ч. 2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості поділу будинку, що є спільною власністю подружжя, в натурі і відсутності згоди подружжя про спосіб поділу спільного майна, суд з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей і заслуговуючих уваги інтересів одного з подружжя, забезпеченості житлом в іншому місці другого з них, може залишити будинок одному з подружжя і покласти на нього обов'язок компенсувати право на частку в будинку другого за рахунок іншого спільного майна або грішми.

Відповідно до ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» встановлено, що при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи вартість будинку № 11 по вул. Зіркова (кол. Котовського) в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, складає суму у розмірі суму у розмірі 213352 гривні.

На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2 частини житлового будинку № 11 по вул. Зіркова (кол. Котовського) в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області у розмірі 106676 гривень, а також визнати, що за ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_2) визнається право особистої приватної власності на будинок № 11 по вул. Зіркова (кол. Котовського) в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, після сплати ОСОБА_3 (НОМЕР_3) грошової компенсації у розмірі 106676 гривень.

Необхідно також відзначити, що під час розгляду справи суд першої інстанції за клопотання сторін неодноразово надавав строк для вирішення спірного питання мировим шляхом. В процесі розгляду справи ОСОБА_2 пояснювала, що фактично вона не заперечує сплатити грошову компенсацію ОСОБА_3, проте вони не дійшли до згоди щодо остаточної суми компенсації.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що виплата ОСОБА_2 грошової компенсації на користь ОСОБА_3 не буде для неї носити значний тягар, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_20

Повне судове рішення складено 22.02.2018 року.