Справа № 132/925/17
Провадження № 2/132/176/18
РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2018 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

за участю секретаря Жовтої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позові вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.01.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитної ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком договір.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank. ua /terms/pages/70/ , з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахунках.

ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач в свою чергу не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором станом на 28.02.2017 року в сумі 34847,17 грн. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача на підставі довіреності ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, згідно заяви наявної в матеріалах справи позовні вимоги підтримує у поному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання також не зявився, проте згідно заяви, наявної в матеріалах справи, позовні вимоги не визнає, просить справу розглянути за його відсутності.

З 15.12.2017 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року, яким внесено зміни до ЦПК України, який викладено в новій редакції.

Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону №2147-УІІІ від 03.10.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За таких обставин розгляд справи продовжено за правилами розділу ІІІ глави 6 ЦПК України, тобто зі стадії розгляду справи по суті.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Правовідносини, що виникли між сторонами ґрунтуються на вимогах норм ЦК України щодо зобовязань та їх виконання.

Відповідно до ст. ст. 509, 626, 638, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи міститься копія заяви підписаної ОСОБА_1 3 січня 2013 року, відповідно до якої останній погодився з тим, що підписанням цієї Заяви разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначена заява містить лише підпис ОСОБА_1 (зворот а.с.6). Крім того, позивачем додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06 березня 2010 року (а. с. 9-32) та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 діб пільговий період» (а.с.7-8). Позивач вважає, що наданими письмовими доказами підтверджується обставини укладання договору з відповідачем. Натомість суд не погоджується із таким твердженням представника позивача з наступних підстав.

На час підписання Анкети-заяви діяло Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, яке було затверджене постановою правління Національного банку України 30.04.2010 № 223.

Так, згідно пункту 1.4. Положення, платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для здійснення платіжних операцій з рахунку платника або банку, а також інших операцій, установлених договором.

Згідно пункту 2.3. Положення, спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб (далі - договір).

Відповідно до п. 2.4. Положення: «Договір укладається в письмовій формі. Умови договору мають бути викладені державною мовою. Укладення договору іншою мовою здійснюється за емітента та клієнта відповідно до законодавства України. Один примірник договору зберігається в емітента, примірник договору емітент зобов'язаний надати клієнту під підпис. Емітент зобов'язаний під час видачі спеціального засобу надати клієнту договір, правила використання платіжного засобу і тарифи банку.»

Згідно пункту 2.5. Положення, емітент зобов'язаний забезпечити наявність у договорі таких умов: тип спеціального платіжного засобу; види платіжних операцій, які клієнт має право здійснювати з використанням спеціального платіжного засобу, правила та максимальний строк їх виконання; порядок обслуговування рахунку (за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, розміри гарантійного забезпечення та/або незнижувального залишку коштів на рахунку, порядок кредитування клієнта, порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти тощо); тарифи банку на обслуговування операцій з використанням спеціального платіжного засобу на момент укладення договору та порядок повідомлення клієнта про їх зміну; ліміти та/або обмеження за операціями з використанням спеціального платіжного засобу або платіжних додатків, реалізованих у спеціальному платіжному засобі (за наявності); право клієнта на одержання виписок про рух коштів за його рахунком та порядок їх отримання; порядок забезпечення емітентом та клієнтом безпеки під час користування спеціальним платіжним засобом; порядок розгляду спорів; відповідальність емітента та клієнта тощо.

Отже, в порушення п.2.4. Положення позивач не уклав з відповідачем договір у письмовій формі, адже анкета-заява не містить умов передбачених п.2.5. Положення. В той же час, документи до яких відсилає анкета-заява не підписані відповідачем і не можуть вважатись частиною, договору укладеного у письмовій формі. Посилання позивача в позовній заяві на електронний вид письмового документу не спростовує необхідності на його підписання відповідачем, шляхом проставлення електронного цифрового підпису.

Крім того, згідно частини другої п.2.4. Положення другий примірник договору позивач зобов'язаний надати клієнту під підпис, чого зроблено не було. Як стверджує позивач, договір складається з Анкети-заяви та інших документів, проте про отримання примірника Анкети-заяви відповідачем доказів позивач не надав.

Згідно пункту 2.3. Положення, спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб.

Згідно пункту 3.2. Положення: «Залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми. Дебетова схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу в межах залишку коштів, які обліковуються на його рахунку. Під час застосування дебетово-кредитної схеми користувач здійснює платіжні операції з використанням спеціального платіжного засобу в межах залишку коштів, які обліковуються на його рахунку, а в разі їх недостатності або відсутності - за рахунок наданого банком кредиту. Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії».

Так істотними умовами кредитного договору у даному випадку, зокрема є розмір кредиту (кредитний ліміт), розмір сплачуваних процентів за користування кредитом, та строк (термін) його виконання. Представник позивача стверджує, що кредитний ліміт на картку відповідачки становив 5000,00 грн., що визначено «Правилами користування платіжною карткою». Натомість позивачем не надано зазначених Правил для кредитної картки, які діяли станом на 03.01.2013 року, що в свою чергу є частиною договору між сторонами. Крім того, розмір сплачуваних процентів за користування кредитом має визначатись в заяві позичальника, яка є частиною договору. Також зазначена заява не містить номера виданої кредитної картки, дати її отримання та підпису позичальника про отримання такої картки з ПІН кодом.

Отже, позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», щоб у сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Крім того, суд критично ставиться до довідки ПАТ КБ «Приват Банк» про видані картки на імя ОСОБА_1, оскільки згідно даної довідки ОСОБА_1 було надано наступну кредитну картку: №537514. Проте, позивачем не надано інформації про картковий рахунок №9 в ПАТ КБ «ПриватБанк» на який ОСОБА_1 отримував допомогу відповідно заяви від 03.01.2013 року, що підтверджується листом №01-6-235 від 23.01.2018 року начальника управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4.

Також, слід зазначити, що надані банком документи не відповідають вимогам «Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року №1000/5.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 80, 81, 133, 141, 259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

СУДДЯ: