Провадження №22-ц/772/226/2018
Головуючий у суді першої інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 рокуСправа № 138/96/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар - Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Цибульського О.Є. у приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, повний текст складено 05 грудня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Могилів-Подільської міської ради Вінницької області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, -

встановив:

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в якому просив зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином; визначити наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисте спілкування: побачення в понеділок, вівторок, четвер, п'ятницю з 16.00 год. До 20.00 год.; побачення в середу і неділю з 10.00 год. до 21.00 год.; спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосередньо фізичного спілкування між батьком та сином; в день побачення з сином ОСОБА_2 має право забирати сина з дому, школи чи садочка.

Позов мотивовано тим, що з 02 травня 2009 року між сторонами був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 року від даного шлюбу народився син - ОСОБА_5.

02 квітня 2015 року рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області розірвано шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу син став проживати разом із матір'ю та її батьками: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Після розірвання шлюбу відповідач почала створювати штучні перешкоди, оскільки вона не бажає, щоб батько спілкувався з дитиною, заперечує проти їх спільних зустрічей.

ОСОБА_2 рідко бачиться з дитиною, син виховується в поганих умовах, а позивач позбавлений можливості йому допомагати.

Позивач тричі звертався з заявою до комісії з питань захисту прав дитини Служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради, комісією якої було прийняте рішення від 25.10.2016 № 347, яким ОСОБА_2 було визначено порядок прийняття участі у вихованні дитини ОСОБА_5 та визначено способ участі у спілкуванні.

Відповідач не виконує рішення органу опіки та піклування щодо порядку прийняття участі у вихованні позивачем, в тому числі щодо днів та годин побачень з сином, і на даний час, ігноруються інші, аналогічні, рішення органу опіки та піклування.

03.10.2016 та 09.10.2016 ОСОБА_2 викликав слідчо-оперативну групу Могилів-Подільського відділу поліції, за місцем проживання дитини, оскільки він приходив до сина у відведені органом опіки та піклування дні, однак відповідач відмовлялась відкривати двері, про що можуть підтвердити свідки.

Такими діями відповідача, порушуються права позивача як батька, у спілкуванні з дитиною та у прийнятті участі у його вихованні.

Мирним шляхом вирішити це питання не вдається, так як проти цього заперечує відповідач, а тому ОСОБА_2 звернувся до суду для вирішення цього спору.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року уточнені позовні вимоги задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною: сином ОСОБА_5Визначено способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, а саме:дозволено ОСОБА_2 побачення та спілкування з малолітнім сином ОСОБА_5, кожної середи та п'ятниці з 16:00 год. до 20:00 год., кожної неділі з 10:00 год. до 20:30 год., лише за бажанням дитини з урахуванням його здоров'я, потреб та інтересів, без примусового утримування дитини в себе вдома проти її волі. На час перебування сина з батьком, останній несе повну відповідальність за життя та здоров'я дитини.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, задовольнивши вимоги частково, не взяв до уваги бажання ОСОБА_2 проводити з дитиною більше часу, аніж було встановлено рішенням органу опіки та піклування; також суд не обґрунтував відмову у задоволенні решти вимог позову. Крім цього, суд неправомірно взяв до уваги витяг з кримінального провадження, а саме допит малолітнього сина, оскільки не вправі надавати юридичну оцінку показанням, які були надані в кримінальному провадженні.

Суд, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судами встановлено, що 02 травня 2009 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Від шлюбу є син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 квітня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Син проживає разом з матір'ю - ОСОБА_8

Згідно з довідкою голови правління ЖБК «50-річчя Жовтня» від 12 квітня 2017 року, ОСОБА_9 з кінця квітня 2014 року по сьогоднішній день проживає разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 Малолітній син є привітним, балакучим, ввічливим, позитивним та не конфліктним хлопчиком. В період коли мати перебуває на роботі, догляд за ним здійснює його бабуся ОСОБА_10, яка проживає в квартирі НОМЕР_1 цього ж будинку та на даний час не працює.

Відповідно до рішень комісій з питань захисту дитини при Могилів-Подільському виконавчому комітеті міської ради від 14 липня 2016 року № 08-15/09-04, від 16 серпня 2016 року № 08-15/11-05, від 25 жовтня 2016 року №347, якими затверджено висновок органу опіки і піклування Могилів-Подільської міської ради «Про вивчення обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини», було визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_5: щосереди з 17.00 год. по 21.00 год. та щонеділі з 10.00 год. по 20.30 год., враховуючи режим, інтереси та потреби дитини (а.с.6,7,8,9-10).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області №122 від 27 квітня 2017 року та висновку органу опіки і піклування Могилів-Подільської міської ради «Про вивчення обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини», які врахували наявність спору між батьками (сторін у справі), визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_5: щосереди та щоп'ятниці з 16:00 год. до 20:00 год., щонеділі з 10:00 год. до 20:30 год., та при необхідності врахувати режим, інтереси і потреби дитини. Рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області №347 від 25 жовтня 2016 визнано таким, що втратило чинність (а.с.92,93-94).

Висновками Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області від 03 жовтня 2016 року (про результати розгляду повідомлення ОСОБА_2 про те, що його колишня дружина, ОСОБА_9 створює перешкоди у побаченнях з сином), від 09 жовтня 2016 року (про результати розгляду повідомлення ОСОБА_2 про те, що його колишня дружина ОСОБА_9 не відчиняє двері своєї квартири та забороняє йому бачитись зі спільним сином) та від 29 червня 2017 року (про результати розгляду повідомлення ОСОБА_2 про те, що його колишня дружина, ОСОБА_9 створює перешкоди у побаченнях з сином), встановлено факт звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів з приводу створення відповідачем перешкод у побаченнях з сином.

У даних висновках вказано, що розгляд згаданих повідомлень ОСОБА_2 припинено, оскільки відсутні ознаки кримінального правопорушення за обставинами викладеними позивачем, а інформація, викладена ним, введенню в ЄРДР не підлягає. Також вказано, що факти, викладені у заявах знайшли своє підтвердження.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року, з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 стягнуто аліменти у розмірі 850 грн. щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

01 липня 2017 року, за заявою ОСОБА_3, до ЄРДР внесено відомості про початок досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України, про спричинення їй 27 червня 2017 року ОСОБА_2 тілесних ушкоджень (96,97-98).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області від 12 жовтня 2017 року №308 «Про участь батька у вихованні дитини», враховуючи спір між батьками (сторін у справі) зазначено про доцільність зустрічей батька ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_5 лише за бажанням дитини, враховуючи в першу чергу бажання дитини, його інтереси і потреби, а також приділяти належну увагу дитині. Примусово не утримувати дитину в себе вдома проти її волі. На час перебування сина з батьком, ОСОБА_2 несе повну відповідальність за його життя та здоров'я. Матері при бажанні дитини в спілкуванні не чинити перешкод щодо зустрічей батька з малолітнім сином. Попереджено батьків про відповідальність за підбурювання дитини проти кожного з них, психологічно не травмувати дитину та виконувати рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, щоміж сторонами існує спір щодо участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, і вимоги позивача з приводу його спілкування з дитиною, участі у вихованні сина слід задовольнити, враховуючи при цьому висновки органу опіки та піклування.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на встановленні судами обставини та норми матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

У постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-1945цс17 Верховний суд України висловив наступний правовий висновок.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

З аналізу зазначених норм та з урахування практики Європейського суду з прав людини Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Приймаючи до уваги дану правову позицію ВСУ, колегія суддів при вирішенні даного спору, керується також ст.141 СК України, відповідно до якої, мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Також відповідно до ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування і яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Судами встановлено, що між позивачем та відповідачем існує спір з приводу участі кожного з них у вихованні сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2. Даний факт не заперечувався сторонами справи. Сторони також не заперечували проти факту перебування сина на утриманні відповідача та участь діда та баби у вихованні дитини. Кожен з сторін намагався в судовому засіданні довести свою позицію з приводу ситуації, яка склалась.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково, оскаржувалось лише позивачем, а отже, способи участі ОСОБА_2, які встановлені ним, не заперечувались відповідачем.

Позивач, мотивував свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції не обґрунтував відмову у задоволенні його вимог щодо побачень у понеділок, вівторок та четвер, скоротивши при цьому час побачень в середу, п'ятницю та неділю, та не вирішив питання з приводу спільного відпочинку із сином під час канікул останнього.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що дана мотивація взагалі не впливає на вирішення спору по суті, так як, по-перше, сам позивач, подаючи позов, не обґрунтував, чому саме порядок, визначений в позові, є необхідним та достатнім для участі у вихованні та спілкуванні з сином, а по-друге, суд першої інстанції взяв до уваги неодноразові висновки органу опіки та піклування, якими встановлювались порядок участі у спілкуванні та вихованні.

Згідно ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що при вирішенні даного спору слід взяти до уваги висновки органу опіки та піклування, які надавались останнім в 2016 та 2017 роках, і які, по суті, є однаковими, оскільки визначенні ним способи участі позивача у вихованні дитини є аналогічними.

При цьому, всі згадані висновки органу опіки та піклування робились після детального дослідження обставин, викладених у зверненнях позивача та відповідача з приводу їх непорозуміння, які виникали у процесі виховання та спілкування з дитиною.

Також, колегія суддів, вважає, що батьки дитини, всупереч ст. 157 СК України, не вирішили самостійно питання виховання дитини, а передали вирішення цього питання на розгляд органу опіки та піклування, який неодноразово робив відповідні висновки. Крім цього, суд звертає увагу, на твердження позивача, про те, що відповідачем ігноруються висновки органу опіки та піклування, якими були встановлені способи його участі у вихованні дитини, стверджують його згоду з встановленим цим органом порядком спілкування.

Положеннями ст. 159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд при цьому, визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні даного спору, доречно взяти до уваги пояснення малолітнього ОСОБА_5, які він надавав слідчому СВ Могилів-Подільського відділу поліції при розгляді матеріалів досудового розслідування по факту спричинення позивачем тілесних ушкоджень відповідачу. Дані пояснення надавались дитиною в присутності практичного психолога НВК № 3 та матері дитини. В даних поясненнях, дитина повідомила про своє негативне ставлення до батька, та про конфліктні відносини між його батьками (а.с. 97-98). Про наявність такого кримінального провадження та про надання його сином відповідних пояснень не заперечував сам позивач.

Самі по собі неодноразові звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів з приводу вчинення перешкод з боку відповідача, не підтверджують обставин, викладених у позові, а висновки правоохоронного органу по результатам його звернень в частині того, що факти у зверненнях ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження, не обґрунтовані та є надуманими, оскільки не базуються на доказах.

В даному випадку, бажання батька більше часу спілкуватись з дитиною в інші способи, ніж запропоновані органом опіки та піклування, не є першочерговим та пріоритетним при вирішенні даного спору. Судом встановлено, що дитині - ОСОБА_5 комфортно проживати біля матері та знаходитись біля діда та баби, і не дуже комфортно біля батька.

Враховуючи, що батьки в добровільному порядку не можуть вирішити питання участі кожного із них у вихованні та спілкуванні з дитиною, приймаючи до уваги неодноразовий розгляд та вирішення цього питання органом опіки та піклування, на який покладається законом обов'язок вирішувати ці питання, беручи до уваги заперечення відповідача проти задоволення вимог позивача, і те, що позивач не обґрунтував необхідність встановити саме ті способи у вихованні, які він вимагає, колегія суддів вважає, даний спір слід вирішити з врахуванням висновків компетентного органу - органу опіки та піклування, а способи, запропоновані ним, для того, щоб почати спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, будуть необхідними та достатніми.

Оскільки обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у його вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, при цьому судом було враховано інтереси дитини та встановлено графік зустрічей, який не порушує режиму його дня та навчання, не відриває його від нормального, звичайного для дитини середовища та не зважає нормальному існуванню.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ Сало Т.Б.

Судді: /підпис/ Ковальчук О.В.

/підпис/ Якименко М.М.

Згідно з оригіналом

Суддя: Сало Т.Б.

Повний текст виготовлено 09 лютого 2018 року