АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1775/17 Номер провадження 22-ц/786/306/18Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

секретаря Ткаченко Т.І.,

за участі представника позивача Юрченка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 листопада 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягненняна предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ПАТ «Укрсиббанк»» звернулося до суду з вищевказаним позовом. Вказувало, що між банком і ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19 березня 2007 року, в забезпечення виконання вказаного договору в той же день між банком і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого виступила а квартира АДРЕСА_1.Зазначав, що позичальником були порушені умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Уточнивши позовні вимоги, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, встановивши спосіб реалізації нерухомого майна в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною у розмірі 1 305 899 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 листопада 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк» відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 80 000 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 13,50 % річних строком до 17 березня 2017 року (т. 1 а.с. 8-17).

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом згідно графіку погашення кредиту у порядку, визначеного договором.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 по вказаному кредитному договору, 19 березня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку позивачу було передано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 28-32).

Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване у Державному реєстрі іпотек 19 березня 2007 року за реєстраційним номером 4656484.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 червня 2016 року, яке набрало законної сили 30 червня 2016 року, по цивільній справі за № 524/1906/16-ц за позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 19 березня 2007 року в розмірі 64 069, 20 дол. США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 47 495,62 грн. та судові витрати (т. 1 а.с. 97-100).

Станом на 14 березня 2017 року заборгованість ОСОБА_5 перед банком не погашена і становить 72 267,21 дол. США, з яких: сума заборгованості за кредитом - 58 093,47 дол. США, сума заборгованості по сплаті відсотків - 14 173, 74 дол. США, заборгованість за пенею - 64 684, 12 грн. (т. 1 а.с. 37-51).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира на момент пред'явлення позову вибула із власності іпотекодавця на підставі правочинів, які є чинним і позивачем у встановленому законом порядку не оскаржені.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2.3.4. Договору іпотеки від 19 березня 2007 року, іпотекодавець взяв на себе зобов'язання без попередньої письмової згоди іпотекодержателя не здійснювати наступної іпотеки майна, дій, пов'язаних зі зміною права власності на предмет іпотеки, а також дій пов'язаних з передачею вказаного майна третім особам, в тому числі, права користування.

З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2015 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кучик С.Л. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 листопада 2015 року №26345488 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення іпотеки (номер запису про іпотеку 11801160) спірної квартири, встановленої на підставі Договору іпотеки від 19 березня 2007 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року визнано незаконним і скасовано вищевказаний запис про реєстрацію припинення іпотеки (т. 1 а.с. 103-107)

Згідно інформації отриманої з Державного реєстру прав на нерухоме майно, 21 листопада 2015 року між ОСОБА_3 і ТОВ «Алвіга» укладено купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 3810 (т. 1 а.с.108).

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо).

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 3 статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателяє недійсним.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року при розгляді справи № 6-308цс16.

Таким чином, беручи до уваги, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 листопада 2015 року був укладений іпотекодавцем ОСОБА_3 без попереднього погодження із іпотекодержателем ПАТ «Укрсиббанк», то вказаний договір, як і подальші правочини, що були вчинені на його підставі є нікчемними і не потребують визнання даного факту у судовому порядку, оскільки їх недійсність прямо встановлена законом, а саме ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про чинність договору іпотеки від 19 березня 2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 1.4. Договору іпотеки від 19 березня 2007 року сторони узгодили, що у випадку невиконання позичальником положень кредитного договору іпотекодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі.

Відповідно до п. 5.1. Договору іпотеки, іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором та в інших випадках передбачених цим договором, в тому числі, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи боржник за основним зобов'язанням ОСОБА_5 допустила прострочення виконання зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку стягнуто заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 червня 2016 року.

Судом встановлено, що судове рішення про стягнення із боржника заборгованості не виконане, а тому позовні вимоги іпотекодержателя про відшкодування заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки узгоджуються з положеннями законодавства і умовами договору та підлягають задоволенню.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Беручи до уваги, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України викладений у постанові від 8 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16) та в постановах від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15).

Відповідно до п. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Позивачем долучено до матеріалів справи звіт про незалежну оцінку майна, а саме чотирикімнатної квартири № 10 по вул. Леніна (Соборна), 5/9 в м. Кременчуці від 26 листопада 2016 року, проведеного ТОВ «Експерт+». Відповідно до висновку оцінювача ринкова вартість оцінюваного майна складає 1 305 899 грн. (т. 1 а.с. 52-96).

Враховуючи вищевикладені положення закону, а також відсутність між сторонами згоди щодо вартості нерухомого майна, колегія суддів вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки зі встановленням ціни продажу предмета іпотеки, визначеною висновком про вартість майна від 26 листопада 2016 року, в розмірі 1 305 899 грн.

При цьому колегія суддів зауважує, що на виниклі між сторонами правовідносини не поширюється дія Закону України«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки загальна площа квартири, яка виступає предметом іпотеки, перевищує 140 кв. метрів, що виключає можливість встановлення відстрочення стягнення відносно такого майна, у порядку визначеному ст. 1 вказаного Закону.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення, ухваливши нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 листопада 2017 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 березня 2007 року у сумі 72 267, 21 доларів США та пені у розмірі у розмірі 64 684, 12 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 19 березня 2007 року, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» і ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3617, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 140, 3 кв.м., житловою площею 100 кв.м., яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 26 лютого 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. за реєстровим № 2370 та зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в книзі М-1 за № 99 та в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно № 3310497.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за 1 305 899 грн. (один мільйон триста п'ять тисяч вісімсот дев'яносто дев'ять гривень), визначеному висновком оцінювача про вартість оцінюваного майна, що наданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт+» від 22 листопада 2016 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач /підпис/ Ю. В. Дряниця

Судді: /підпис/ Л. І. Пилипчук

/підпис/ О. В. Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю. В. Дряниця