АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа 753/9331/17 Головуючий у І-й інстанції - Трусова Т.О.
апеляційне провадження № 22-ц/796/1942/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначала, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 21 грудня 2007 р. Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 3008. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте їх спільне життя не склалося. У них виявилися різні погляди на шлюб та сім'ю, у зв'язку з чим з січня 2017 р. вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства.

Вказувала, що на сьогоднішній день їх шлюб існує лише формально, а відтак подальше його збереження буде суперечити як її інтересам, так і інтересам відповідача. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з матір'ю, спори з цього приводу між ними відсутні.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 21 грудня 2007 р. Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 3008, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Позивачка в судове засідання не з'явилася про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в надісланому на адресу суду письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідача наполягає на розлученні, вказуючи, що їх шлюб носить формальний характер, вона не бажає проживати з відповідачем, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також просить розглядати справу у її відсутність.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 грудня 2007 р. Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 3008 (а.с. 10). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11, 12).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 вказувала на те, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, ними втрачено почуття любові та поваги, з січня 2017 р. вони проживають окремо, їх шлюб існує лише формально. Збереження сім'ї позивачка вважає неможливим, оскільки між ними склалися неприязнені стосунки, доказами чого є її неодноразові звернення до правоохоронних органів через протиправну поведінку відповідача відносно неї та їхній дітей.

Дані доводи позивачки ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

З матеріалів справи слідує, що між подружжям існує тривалий конфлікт, у них відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, взаємні почуття любові, поваги та взаєморозуміння, внаслідок чого вони припинили спільне проживання, не підтримують шлюбних відносин і не ведуть спільного господарства. Вказані обставини були підтверджені поясненнями сторін в судовому засіданні й вбачаються з численних звернень сторін до правоохоронних органів та з матеріалів перевірок по цих зверненнях.

Судом встановлено і дана обставина не заперечувалась відповідачем про те, що з січня 2017 року сторони не проживають разом, і не ведуть спільного господарства та не прагнуть до відновлення сімейних стосунків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом першої інстанції, за ініціативою відповідача, надавався сторонам двомісячний строк для примирення, за закінченням якого відновлення шлюбно-сімейних відносин сторін не відбулося, позивачка підтвердила бажання розірвати шлюб, а відповідач не здійснював будь-яких зусиль для збереження сім»ї.

Суд повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав їм належну правову оцінкуй прийшов до правильного висновку про те, що розлад подружніх відносин сторін не носить тимчасовий характер, позивачка не бажає відновлення стосунків з відповідачем та збереження сім'ї, яка тривалий час існує формально і не базується на засадах добровільності, подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам позивачки, а тому суд обґрунтовано задовольнив позов, розірвавши зареєстрований між сторонами шлюб.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленого рішення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при розірванні шлюбу сторін суд не врахував наявність двох дітей, яким краще буде жити в любові та злагоді, рости в повноцінній сім'ї, не заслуговують на увагу.

Дійсно діти повинні рости в повноцінній сім'ї, виховуватися обома батьками в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Разом з тим, як видно зі справи, відповідач в присутності дітей вчиняє конфлікти, погрожує позивачці, її матері та дітям розправою, б'є позивачку та дітей, за що притягувався до адміністративної відповідальності, що підтверджується матеріалами Обухівського відділу поліції ГУ НП України в Київській області (а.с.23, 25). Конфліктні стосунки між сторонами, відсутність між ними любові, взаєморозуміння та поваги один до одного впливають на морально - психологічний клімат в сім'ї й негативно відбиваються на вихованні та розвитку їх малолітніх дітей, що було враховано судом при розірванні шлюбу сторін.

Не є підставою для скасування законного й обґрунтованого судового рішення й посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що розгляд даної справи судом першої інстанції відбувся без участі сторін, без з'ясування дійсних причин розірвання шлюбу.

Як видно з матеріалів справи, позивачка, її представник та відповідач ОСОБА_1 приймали участь в судовому засіданні районного суду 11.09.2017 р., сторони заявляли клопотання, давали суду пояснення. За клопотанням відповідача ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 11.09.2017 р. було надано сторонам двохмісячний строк для примирення (а.с. 35-37). В подальшому справу було призначено до слухання на 13.11.2017 р. на 10 год., про що сторони були повідомлені належним чином (а.с.38).

В судове засідання 13.11.2017 р. сторони не з'явилися, позивачка подала суду заяву, в якій повідомляла про те, що вона наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, просила задовольнити позов та розглянути справу у її відсутність (а.с.40). Відповідач про причини неявки в суд не повідомив, тому суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, яким дав належну оцінку в судовому рішенні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 16 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: