Номер провадження: 22-ц/785/3548/18
Номер справи місцевого суду: 504/1838/17
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2018 року м. Одеса

Справа № 504/1838/17

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Міністерство соціальної політики Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Вінської Н.В. 14 червня 2017 року в м. Доброслав Одеської області, про відмову у відкритті провадження у справі,

встановила:

У червні 2017 р. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6звернулися до Комінтернівського районного суду Одеської області з вищезазначеною заявою.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.06.2017 р. відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до заінтересованих осіб Міністерство соціальної політики України та Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз'яснено заявникам їх право на звернення до суду із заявою в порядку позовного провадження.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6в апеляційній скарзі, поданій через представника - ОСОБА_7, просять ухвалу суду першої інстанції скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Посилаються на те, що ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права. Зокрема, посилаються на те, що суд належним чином не перевірив заяву, не з'ясував її підстави, тому дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Представник апелянтів у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Інші учасники справи письмових відзивів на апеляційну скаргу не надали. У судове засідання представників не направили. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки представників не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлений у суді першої інстанції, доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення юридичного факту пов'язується з наступним вирішенням спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження (Т. 2, а. с. 49 - 49 зворотня сторона).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України, чинного на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із заявою про встановлення юридичного факту того, що їх вимушене переселення у листопаді 2014 року з окупованої території Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області. Вказували про те, що метою встановлення такого факту є визначення їх статусу як осіб, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 3 липня 1954 року.

Іншого порядку встановлення такого юридичного факту законодавством України не передбачено.

Згідно зі ст. 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України у тому числі може бути: збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

У ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Таким чином, суд першої інстанції у порушення зазначених вище положень закону та вимог ст. ст. 214, 315 ЦПК України, чинного на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, вказавши, що існує спір про право, не перевірив між ким саме виник цивільний спір, належним чином не дослідив, чи вбачається з поданої ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, спір про право та не звернув увагу на мету встановлення такого факту.

Доводи апелянта про те, що суд належним чином не перевірив заяву, не з'ясував її підстави, тому дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1, 4 ст. 379 ЦПК України, чинного на час перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушення процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі вищевикладеного, колегія судів вважає, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до передчасного постановлення ухвали, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до Комінтернівського районного суду Одеської області.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

поставновила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6- задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 червня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Комінтернівського районного суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 лютого 2018 року.

Головуючий: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова