Справа № 2/593/35/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Бережанський районний суд Тернопільської області

"12" лютого 2018 р.

В складі:

Головуючого судді Німко Н.П.

При секретарі Олексів О.Б.

З участю:

Позивачки ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бережанського районного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_3 й просила суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26 червня 2014 року на користьТригуби ОСОБА_4 на утримання малолітніх доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 500 грн. на кожну дитину до 1500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позову ОСОБА_1 послалася на те, що з часу призначення аліментів по теперішній час значно зросли ціни на продукти харчування, речей першої необхідності, одяг, взуття і таке інше; діти пішли до школи і витрати на них значно збільшилися, - з»явилися витрати на придбання навчальних посібників, одягу для відвідування школи, оплати гуртків, харчування в школі. Також зазначила, що прибутки відповідача значно зросли, він регулярно перебуває за межами України на роботі.

У судовому засіданні в своєму вступному слові та поясненнях позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог дала пояснення, які загалом є аналогічними змісту поданої позовної заяви та повідомленим нею в підготовчому засіданні обґрунтуванням позову. Додатково позивачка також пояснила, що на утримання доньок вона витрачає чимало коштів, зокрема на оплату розвиваючих гуртків, відвідування школи, придбання продуктів харчування, одягу та речей першої необхідності. З часу винесення рішення апеляційним судом зріс прожитковий мінімум для дитини і значно зросли ціни, вік дітей зумовлює більші витрати на них, тому тих коштів, які на даний час сплачує відповідач недостатньо. Відповідач, на її думку, має змогу сплачувати більшу суму аліментів, так як він має роботу закордоном. Також повідомила, що на даний час (з часу призначення судом аліментів), її сімейний та матеріальний стан не змінилися, як і стан здоров»я; лише в дітей є потреба в лікуванні захворювання аденоїдів. Вона продовжує займатися підприємницькою діяльністю і її дохід становить близько 3 600,00 грн. щомісячно. Чи змінився за вказаний період часу сімейний та матеріальний стан відповідача, та стан його здоров»я, їй не відомо. Знає, що відповідач постійно перебуває закордоном на роботі і дітей не відвідує. Поряд з цим визнала, що від сплати призначених судом аліментів відповідач не ухиляється, приносив дітям шкільні ранці та канцелярське приладдя.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи. Його інтереси у суді представляв адвокат ОСОБА_2. Позивачка та представник відповідача не заперечували щодо розгляду справи за відсутності відповідача, за наявними (поданими) доказами.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні у вступному слові пояснив, що відповідач не заперечує щодо необхідності зміни розміру аліментів в сторону його збільшення, однак погоджується сплачувати лише по 1 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, оскільки вважає, що сума в 1500 грн. є необгрунтованою позивачкою і не підтвердженою належними доказами. Вважає, що розмір вже призначених аліментів може згодом бути зміненим в порядку ст. 192 СК України лише у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із батьків, однак, на його думку, з часу постановлення рішення апеляційним судом Тернопільської області і станом на теперішній час, таких змін не відбулося і жодна з обставин, встановлених таким рішенням суду, на даний час не змінилася, окрім того, що відповідач перестав отримувати допомогу по безробіттю. Вважає, що сімейний та матеріальний стан батьків (сторін по справі) фактично не змінився, як і не змінився їх та дітей стан здоров»я. Посилання ж позивачки на потребу більших витрат на додаткове вивчення дітьми іноземних мов, відвідування розвиваючих гуртків, може лише трактуватися як потреба в додаткових витратах на розвиток особливих здібностей дітей, а не для визначення розміру аліментів, який є предметом цього позову. Поряд з цим погодився, що на даний час в Україні з часу рішення про визначення розміру аліментів, ціни і прожитковий мінімум збільшились; також змінилося законодавство і мінімальним розміром аліментів є 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, всебічно перевіривши та дослідивши матеріали цивільної справи й подані докази, оцінивши їх в сукупності на предмет належності, допустимості й достатності для висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом…

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.182 Сімейного кодексу Україн передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами по справі розірвано рішенням суду, діти проживають разом із позивачкою ОСОБА_1 та перебувають на її утриманні.

Зазначені факти та обставини учасниками справи визнано й не оспорено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26 червня 2014 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей доньок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500,00 гривень щомісячно на кожну дитину з індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 травня 2014 року і до повноліття дітей. Як вбачається із зазначеного рішення суду, при визначенні розміру аліментів, колегія суддів врахувала стан здоровя дітей ( яких з врахуванням наданих суду доказів визначено вважати здоровими) і їх матеріальне становище (перебувають на утриманні матері, яка в свою чергу займається підприємницькою діяльністю), стан здоров»я відповідача( який з врахуванням наданих суду доказів визначено вважати здоровим і працездатним), його матеріальний стан (офіційно ніде не працює, отримує допомогу по безробіттю, періодично буває на роботі за кордоном ( в Польщі), має у власності двокімнатну квартиру в м.Бережани; відсутність на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатної дружини, батьків; та інші обставини, що мають істотне значення, такі як: факт добровільної щомісячної сплати відповідачем (шляхом перерахування поштовими переказами) коштів позивачу на утримання дітей в розмірі по 200 грн. щомісячно на кожну дитину (починаючи з грудня 2013 року), а також ромір прожиткового мінімуму , який відповідно до Закону України від 16 січня 2014 року №-719-V-II «Про державний бюджет на 2014 рік», на одну дитину віком до 6 років складає 1032,00 грн.

Зазначене рішення суду має законну силу.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв»язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров»я когось із них.

Отже, суд вправі змінити визначений судом розмір аліментів за позовом одержувача аліментів, однак лише за умови зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я боржника або стягувача та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Жодних доказів того, що у відповідача ОСОБА_3 змінився матеріальний чи сімейний стан, поліпшилося здоров'я, позивачем суду не надано. Також не надано доказів щодо зміни майнового стану стягувача. Посилання позивачки в обгрунтування заявлених вимог зводяться лише до твердження фактів про підвищення вартості життя дітей в силу їх дорослішання та розвитку, законодавчого збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як визнано самою позивачкою надані нею й досліджені у судовому засіданні записи у журналі відвідування відповідачем дітей (вівся з ініціативи позивачки) за період з 08 лютого 2014 року по 28 жовтня 2014 року, фактично не може слугувати доказом в обґрунтування заявленого нею розміру аліментів - 1 500,00 грн., з яким також не погоджується сторона відповідача.

Суд не вважає належним й достатнім доказом в сукупності з іншими доказами надану позивачкою фотокопію «витягу з сторінки з Фейсбук», із відомостями (як вважає позивачка), що підтверджують роботу відповідача у певний період закордоном, а також значне зростання прибутків відповідача.

Так, сторона відповідача визнала факт неофіційної зайнятості відповідача на роботі закордоном, що також було встановлено й згаданим рішення суду апеляційної інстанції. Поряд з цим, зазначений доказ не містить відомостей про розмір та вид доходів відповідача, а інших доказів з приводу такої обставини, сторона позивача суду не надана.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка також подала докази у виді фотокопій накладної без номера від 20 жовтня 2017 року про придбання через м-н «Капітошка» ОСОБА_1 двох курток зимових, загальною вартістю 2 400,00 грн. двох шапок, загальною вартістю 590,00 грн, двох пар черевичків, загальною вартістю 1240,00 грн.; фотокопію товарного чеку №-17 від 05 грудня 2017 року про продаж продавцем ОСОБА_8 двох пар чобіт, загальною вартістю 1980,00 грн; фотокопію накладної без номера від 02 листопада 2017 року про продаж ОСОБА_9 через м-н «Капітошка» ОСОБА_1 двох пар легінсів, двох кофт, 4 пар колгот, всього на загальну суму 1 780,00 гривень.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що позов подано до суду 30 жовтня 2017 року, а вищевказані фотокопії накладної та товарного чеку містять відомості про придбання товару 02 листопада та 05 грудня 2017 року, тобто після звернення до суду із заявленими вимогами.

Як вважає суд, такі докази підтверджують придбання позивачкою 20 жовтня та 02 листопада 2017 року предметів одягу та взуття, окрім факту придбання товарів, що зазначені в товарному чеку від 05 грудня №-17, оскільки у ньому не вказано покупця товару. Однак, враховуючи предмет даного спору, такі, надані стороною позивача докази не містять жодних відомостей, які в силу положень ст. 192 СК України, є законним підставами для зміни розміру вже призначених аліментів, а тому не можуть вважатися належними й достатніми доказами в їх сукупності в підтвердження заявлених вимог при вирішенні даного спору.

Разом з тим, суд вважає обгрунтованим твердження позивачки про необхідність збільшення розміру аліментів у зв»язку із підвищенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, частина 2 статті 182 СК України передбачає надання державою дитині та тому з батьків, з ким вона проживає гарантії щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У свою чергу, статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Судом встановлено, що на час визначення судом розміру аліментів, вік дітей сторін по справі становив 4 повних роки.

На даний час вік дітей сторін по справі становить повних сім років.

Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років станом на 1 січня становить 1860 грн.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Отже, прожитковим мінімумом визначається мінімальний розмір матеріального забезпечення дитини.

Враховуючи розмір аліментів, який був присуджений рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26 червня 2014 року в розмірі 500,00 грн. на кожну дитину, суд приходить до висновку, що діти сторін наразі не можуть забезпечуватися належним утриманням навіть на мінімальному рівні.

Виходячи з положень статті 141 СК України (мати й батько мають рівні обов'язки щодо дитини), для забезпечення дитини прожитковим мінімумом батьки повинні рівними частками брати участь в матеріальному утриманні дитини, тобто 1860,00 грн.: 2 = 930,00 грн.

Отже, кожен із батьків (сторін по справі), на час вирішення даного позову, повинен щомісячно нести витрати на утримання своїх неповнолітніх дітей віком 7-ми років в розмірі не меншому ніж 930,00 грн. на кожну дитину.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Зважаючи на вищевикладений аналіз доказів сторони позивача в їх сукупності, а також на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позивачка не довела належними й допустимими доказами, достатніми в їх сукупності обґрунтованості заявлених нею вимог щодо розміру аліментів на кожну дитину щомісячно в розмірі саме 1 500,00 грн.

Поряд з цим, суд враховує, що сторона відповідача визнала підставність вимог про необхідність зміни розміру аліментів в сторону їх збільшення і визнала розмір аліментів в 1 000,00 грн.щомісячно на кожну дитину до їх повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У суду не виникло обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин визнаних стороною відповідача, як і щодо добровільності їх визнання і таке визнання знайшло своє відображення у заяві відповідача по суті справи.

Суд вважає за доцільне зазначити, що 08 липня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року. Диспозиція ч. 2 ст. 182 СК України викладена в новій редакції, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

А тому суд, констатує, що розмір аліментів визначений згаданим рішенням суду в розмірі 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину на даний час не є достатньою сумою для утримання неповнолітніх дітей сторін по справі, оскільки прожитковий мінімум для таких дітей віком 7-ми років на даний час становить 1 860,00 гривень і мінімальний розмір аліментів на одну дитину такого віку на даний час не може бути меншим за 50% такого прожиткового мінімуму, тобто за 930,00 грн.

З урахуванням викладеного, враховуючи зміни у чинному законодавстві щодо встановленого державою мінімального розміру аліментів на дитину, зміну віку дітей сторін по справі з часу визначення судом розміру аліментів, рівність обов»язків батьків по утриманню спільних неповнолітніх дітей, а також приймаючи до уваги визнаний стороною відповідача розмір аліментів в 1 000, 00 гривень на кожну дитину щомісячно і до їх повноліття, для найкращого забезпечення інтересів дітей, суд вважає можливим змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які народилися 04 травня 2010 року за рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26 червня 2014 року, визначивши новий розмір аліментів в розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути - 640,00 грн. судового збору.

У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11), ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини", ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180, 182, 183, 192 СК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 133,141, 178, 191, 263- 265, 273, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3, відповідно до рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 26 червня 2014 року (справа № 593/637/14ц) та стягувати з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, офіційно не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, 19/7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень 00 коп., але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Одночасно суд роз»яснює, що відповідно до положень цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Апеляційного суду Тернопільської області. Підпунктом 15.5, пункту 15 частини1 Розділу XIII ЦПК України ( Перехідні положення), встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи… апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду;

Одночасно суд розяснює, що відповідно до положень цивільного процесуального Кодексу України в редакції чинній до 03 жовтня 2017 року, апеляційна скарга на рішення суду могла бути подана протягом десяти днів після прийняття рішення суду. Апеляційна скарга подавалася апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилалася особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_11