№ 2-о/225/3/2018
№225/6375/17
РІШЕННЯ
Іменем України
(повне)
15 лютого 2018 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Андреєва В.В.,
присяжних - Крачок Т.В., Купріянової І.П.,
за участю:
секретаря судового засідання Петрової С.О.,
заявника ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу в режимі відеоконференції, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради Тернопільської області, про визнання особи безвісно відсутньою, -
ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року заявниця звернулась до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.

В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що з 27.04.2007 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За рішенням Ленінського районного суду м. Донецька у січні 2010 року шлюб було розірвано. Цього ж року розірвання шлюбу зареєстровано у відділу реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, про що був зроблений актовий запис № 267 від 03.09.2010 року. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. До 01.07.2014 року вона з дитиною проживала за адресою : АДРЕСА_1 . В даний час вона разом з дитиною проживає за адресою : АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини, що підтверджується довідками КДНЗ № 281 м. Донецька від 28.05.2014 року, Тернопільської ЗОШ № 10 від 22.12.2016 року та від 07.11.2017 року № 111 та з другого кварталу 2014 року добровільно не надає систематичної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини.

До і після початку проведення антитерористичної операції ОСОБА_2 перебував в м. Донецьку. До 2014 року він працював музикантом оркестру військової частини № НОМЕР_1 , що знаходилась у м. Донецьку. Відповідно до виконавчого листа Ленінського районного суду м. Донецька від 17.02.2009 року, що виданий по справі № 2-2727 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судом вирішено стягувати аліменти на її користь з ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Аліменти стягувались за місцем роботи ОСОБА_2 . Але, з другого кварталу 2014 року по теперішній час ОСОБА_2 не сплачує аліменти. З 2015 року телефонний номер ОСОБА_2 відключений, поштові відправлення в м. Донецьк не надходять.

ОСОБА_2 перебуває у розшуку, що підтверджується даними з офіційного веб-сайту МВС України.

З`ясувати місце перебування ОСОБА_2 наразі неможливо, що і стало приводом звернення до суду.

Визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім необхідно їй для виїзду з дитиною за межі України без дозволу батька дитини.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги.

Представник заінтересованої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надав заяву з проханням розглянути справу без їх присутності за наявними матеріалами у справі.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Судом встановлено, що заявниця перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстровано 27 квітня 2007 року Донецьким міським відділдом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 331. (а.с. 8)

Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 9)

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був розірваний 03.09.2010 року, актовий запис № 267, зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області. (а.с. 10)

Заявниця разом з сином проживає за адресою : АДРЕСА_2 , є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. (а.с. 11)

Згідно з довідками Комунального дошкільного навчального закладу № 281 від 28.05.2014 № 54, Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 від 22.12.2016 року № 216 та від 07.11.2017 року № 111 батько ОСОБА_3 ОСОБА_2 участі у навчанні та вихованні дитини не приймає. (а.с. 12-14)

ОСОБА_2 до і після початку проведення антитерористичної операції перебував в м. Донецьку, працював музикантом оркестру військової частини № НОМЕР_1 , що знаходилась у м. Донецьку. Відповідно до виконавчого листа Ленінського районного суду м. Донецька від 17.02.2009 року, що виданий по справі № 2-2727 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судом вирішено стягувати аліменти на її користь з ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Аліменти стягувались за місцем роботи ОСОБА_2 , але, з другого кварталу 2014 року по теперішній час ОСОБА_2 не сплачує аліменти. З 2015 року телефонний номер ОСОБА_2 відключений, поштові відправлення в м. Донецьк не надходять.

З`ясувати місце знаходження ОСОБА_2 є неможливим.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про визнання особи безвісно відсутньою, суд вважає за доцільне наголосити на тому, що чинне законодавство України норми про неможливість визнання безвісно відсутньою особи, що переховується від розшуку за кримінальним провадженням, не містить.

Більш того, слід зауважити на тому, що з метою повного та об`єктивного розгляду справи, судом було здійснено запит до Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції головного управління Національної поліції в Донецькій області, зокрема, щодо розшуку ОСОБА_2 , а також, якщо відомо, відомості про його місцезнаходження або місцеперебування.

Згідно отриманої інформації на запит суду, ОСОБА_2 знаходиться у розшуку за Слов`янським ВП ГУНП в Донецькій області, за скоєння злочину, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України РС № 44-296 від 13.03.2015 року.

Слід зазначити, що цивільно-правові інститути, насамперед, спрямовані на захист прав інших осіб, що перебувають у правових відносинах з особою, місцезнаходження якої невідоме. В даному випадку, захисту підлягають права колишньої дружини (заявниці) та неповнолітнього сина на отримання дозволу на виїзд за межі України без згоди батька ОСОБА_2 , що, з огляду на фактичні обставини даної справи, без визнання особи безвісно відсутньою не виявляється можливим.

Рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою спричиняє певні правові наслідки, проте, не позначається на правоздатності та дієздатності особи. Особа, яка жива, не перестає бути суб`єктом права. Відповідно до ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася чи якщо одержано відомості про місце її перебування, то суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї чи іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання її безвісно відсутньою.

З наведеного випливає, що рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою на діяльність правоохоронних органів щодо розшуку такої особи в рамках кримінального провадження жодним чином не впливає.

Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, за результатами дослідження наявних у справі документальних доказів, суд вважає факт відсутності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації та фактичного проживання понад один рік встановленим, у зв`язку з чим вбачає наявність правових підстав для задоволення заяви шляхом визнання особи безвісно відсутньою.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року.

Керуючись ст. 43 Цивільного кодексу України, ст.ст. 263-265, 293-294, 305-309 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Заявлені вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Донецька Донецької області - безвісно відсутнім.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя:

Присяжні: