Постанова

Іменем України

06 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 2-7377/10

провадження № 61-2442св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_3,

представник заявника - ОСОБА_4 ,

суб'єкт оскарження - головний державний виконавець Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Норець Марина Віталіївна,

зацікавлена особа (кредитор) - ОСОБА_6;

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі суддів: Акопян В. І., Абрамова П. С., Лобова О. А. від 11 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції (далі - Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ) НорецьМ. В.

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні в Автозаводському ВДВС Кременчуцького МУЮ перебував виконавчий лист № 2-7377, виданий 31 січня 2011 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області, про стягнення з нього користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 1 510 697 грн 33 коп.

В грудні 2015 року між ним та ОСОБА_6 укладено мирову угоду за вказаним виконавчим провадженням, яку за поданням державного виконавця було визнано ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2016 року.

23 березня 2016 року, після ознайомлення з документами виконавчого провадження, йому стало відомо про те, що вказане виконавче провадження до цього часу не закінчене, відповідна постанова не прийнята, а в матеріалах виконавчого провадження наявна постанова державного виконавця від 12 листопада 2015 року про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 151 069 грн 73 коп., про яку йому не було відомо.

Посилаючись на те, що ухвала суду, якою визнано мирову угоду, набрала законної сили, однак державним виконавцем не прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження в передбачений законом строк, не вжито передбачених законом заходів щодо зняття арешту з майна боржника, а також прийнято незаконну постанову про стягнення виконавчого збору, заявник просив зобов'язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, зазначити в постанові про закінчення виконавчого провадження про зняття арешту, накладеного на грошові кошти, рухоме (автомобілі) та нерухоме майно, скасувати всі інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання вказаного рішення.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 травня 2016 року скаргу задоволено. Зобов'язано державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-7377, виданого 31 січня 2011 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 1 510 697 грн 33 коп., зняти арешти, накладені на все майно боржника, про що зазначити в постанові про закінчення виконавчого провадження, а також визнано незаконними його бездіяльність щодо невжиття заходів для зняття арешту, накладеного на все майно боржника у зв'язку із завершенням виконавчого провадження № 24236362, визнано незаконною і скасовано постанову від 12 листопада 2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 24236362.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постанову про закінчення виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору прийнято з порушенням строків і в ній державним виконавцем не зазначено про зняття арешту з майна боржника, а також не направлено копії вказаної постанови сторонам виконавчого провадження.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року ухвалу місцевого суду від 17 травня 2016 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні скарги ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, на дії та бездіяльність державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮвідмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що правові підстави для скасування запобіжних заходів при закінченні виконавчого провадження відсутні, так як залишився нестягнутим виконавчий збір і постанову про його стягнення виведено в окреме провадження.

26 серпня 2016 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року, а ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 травня 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, вказано про те, що державним виконавцем несвоєчасно і не в повному обсязі вчинено виконавчі дії, оскільки лише 04 квітня 2016 року після звернення заявника було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору, а її копії сторонам виконавчого провадження направлено не було; після закінчення виконавчого провадження державним виконавцем арешт не скасовано, а також не приймалася нова постанова про накладення арешту у зв'язку із виділенням окремого провадження про стягнення виконавчого збору, де сума стягнення значно менша і не є співмірною із попередньо накладеним арештом.

13 вересня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

31 жовтня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну від ВДВС Кременчуцького МУЮ, в якому вказано про те, що ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою і постановлена без порушень норм процесуального права, у зв'язку із чим ВДВС Кременчуцького МУЮ просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Ухвалою колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу за скаргою ОСОБА_3 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Норець М. В. призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами встановлено, що в Автозаводському ВДВС Кременчуцького МУЮ з 04 лютого 2011 року перебував на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-7377, виданий 31 січня 2011 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 1 510 697 грн 33 коп. (а. с. 40, 41).

12 листопада 2015 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ у виконавчому провадженні № 24236362 прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 151 069 грн 73 коп.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2016 року за поданням державного виконавця було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а. с. 189-192).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2016 виправлено описку в ухвалі Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2016 року. Вказана ухвала суду набрала законної сили 11 лютого 2016 року (а. с. 195-196).

У березні 2016 року на адресу Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ надійшла заява представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження № 24236362, так як між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено мирову угоду, яка визнана ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2016 року у справі № 2-7377/10 (а. с. 193-194).

У зв'язку з визнанням судом мирової угоди між сторонами виконавчого провадження про закінчення виконавчого провадження відповідно до ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі № 2- 7377/10 від 29 січня 2016 року, головним державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Братчун О. О. 04 квітня 2016 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 49 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 218).

Крім того, вищевказаною постановою виведено в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору № 24236362 від 12 листопада 2015 року, а також припинено розшук автомобіля, марки Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, номерний НОМЕР_1 (а. с. 218).

Супровідним листом від 05 квітня 2016 року (вих. № 16244) копію вказаної постанови направлено сторонам (а. с. 218).

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 383 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду скарги судами попередніх інстанцій, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, в редакції яка була чинною, на момент здійснення державним виконавцем дій по примусовому виконанню рішення, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За змістом статті 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), накладений на майно боржника арешт знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що з боржника фактично не стягнуто суму виконавчого збору у розмірі 151 069 грн 73 коп., дійшов правильного висновку про те, що державним виконавцем ВДВС Кременчуцького МУЮ у постанові від 04 квітня 2016 року про закінчення виконавчого провадження на виконання вимог частини першої статті 50 Закону не скасовані заходи забезпечення примусового виконання у вигляді накладеного арешту на кошти і майно боржника.

Апеляційним судом обґрунтовано зазначено про те, що на момент прийняття до розгляду скарги місцевим судом виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-7377 від 31 січня 2011 року вже було закінчено та виділено постанову про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження № 50700835.

Також колегія суддів зазначає про те, що в разі виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження державний виконавець відкриває інше виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що приймає постанову, але в такому випадку, з урахуванням положень статті 50 Закону, стягнення відбувається, в тому числі, й за рахунок майна чи коштів боржника, арешт на які був накладений під час примусового виконання судового рішення про стягнення коштів.

Посилання заявника в касаційній скарзі на невідповідність дій державного виконавця вимогам Закону, зокрема принципу співмірності, з посиланням на те, що ним не зазначено про арешт, накладений на майно боржника у постанові про стягнення виконавчого збору є безпідставним. Виконавчий документ підлягає виконанню боржником.

Що стосується доводів заявника про несвоєчасність вручення йому оскаржуваних постанов державного виконавця, судом апеляційної інстанції правильно враховано те, що хоча у матеріалах справи немає відомостей про одержання боржником чи його представником їх копій, проте стороною заявника не заперечено, що фактично стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні не відбулося, при цьому представник заявника ОСОБА_4 неодноразово ознайомлювалася із матеріалами виконавчого провадження і про закінчення виконавчого провадження № 24236362 та відкриття виконавчого провадження № 50700835 по сплаті виконавчого збору їй було відомо.

Порушення строків направлення державним виконавцем вищевказаних постанов боржнику не призвело до порушення його прав і свобод, оскільки судами, з огляду на поважність пропущеного строку для звернення із скаргою, було таку скаргу розглянуто по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги заявника.

Встановлено, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В.Черняк