Постанова

Іменем України

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 127/8315/16-ц

провадження № 61-4560 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представник позивачів - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

представники відповідача: Бойко Людмила Віталіївна, Марейчик Наталя Олександрівна,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б., Стадника І. М., від 6 вересня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання поруки за договорами поруки припиненою.

Позовна заява мотивована тим, що 12 серпня 2008 року між ОСОБА_6 та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), укладено кредитний договір від 12 серпня 2008 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 56 693 долари США з оплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 5,99 % річних плюс плаваюча процентна ставка FIDR на строк до 11 серпня 2023 року, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати й повернути кредит, сплатити проценти, штрафні санкції, а також інші платежі згідно з умовами договору. Також 12 серпня 2008 року між ОСОБА_6 та банком укладена частина № 2 кредитного договору.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за вказаним кредитним договором 12 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1, а також між банком та ОСОБА_2 укладені окремі договори поруки.

Кредитний договір передбачав погашення кредиту та процентів рівними частинами. Останній платіж за кредитним договором відбувся 10 березня 2015 року. За таких обставин у банку виникло право пред'являти вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту з 10 квітня 2015 року і такий строк сплив 11 жовтня 2015 року. Банк звернувся з позовом до позичальника та поручителів про стягнення кредитної заборгованості лише 28 грудня 2015 року, тобто з пропущенням встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку.

Крім того, з позовної заяви ПАТ «ОТП Банк» про стягнення кредитної заборгованості їм стало відомо, що після укладення основного кредитного договору від 12 серпня 2008 року банком внесенні істотні зміни в основний кредитний договір шляхом укладення додаткових договорів з позичальником та нових графіків, якими змінено процентну ставку та схеми погашення за користування кредитом, шляхом їх збільшення.

Письмового повідомлення щодо зміни умов договору поруки, зокрема, щодо зміни зобов'язання, забезпеченого порукою, а саме: збільшення процентної ставки за кредитним договором, їм не надавали та не ознайомлювали, згоди вони не надавали.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1, ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просили суд визнати поруку за укладеними з ними договорами поруки від 12 серпня 2008 року припиненими.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2016 року у складі суддів Романюк Л. Ф. позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено.

Визнано поруку за договором, укладеним 12 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», припиненою.

Визнано поруку за договором, укладеним 12 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», припиненою.

Стягнуто з ЗАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 102 грн 40 коп.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що у договорах поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється, тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Останній платіж по кредитному договору здійснено 10 березня 2015 року, за таких обставин у банка виникло право пред'явлення вимоги до поручителів щодо повернення кредиту з 10 квітня 2015 року протягом наступних шести місяців. Таку вимогу банк пред'явив до поручителів 28 грудня 2015 року шляхом подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто з пропущенням встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 6 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2016 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, виходив із того, що 30 жовтня 2013 року як з поручителем ОСОБА_2, так і з поручителем ОСОБА_1 були укладені додаткові договори до укладених ними договорів поруки, за умовами яких останні поручилися за виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками до нього, та погодилися на забезпечення розміру боргових зобов'язань, відповідно до умов додаткового договору від 30 жовтня 2013 року. Таким чином, останній додатковий договір до договору поруки підписано і погоджено кожним поручителем, і умовами додаткового передбачено, що поручитель забезпечує виконання зобов'язань за кредитним договором, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками до нього, тобто в тій редакції, якій існує кредитний договір станом на 30 жовтня 2013 року. Після 30 жовтня 2013 року до кредитного договору змін і доповнень не вносилося.

Також сторонами у справі не доведено належними доказами, що банк скористався своїм правом дострокового повернення кредитних коштів, змінив дату основного зобов'язання і пред'явив вимоги до поручителів поза межами шестимісячного строку з дня настання строку основного зобов'язання. При цьому сама по собі копія квитанції від 10березня 2015 року, надана позивачами як доказ здійснення боржником останнього платежу за кредитом, не може бути підставою для припинення договорів поруки, оскільки встановити періодичність платежів можливо лише на підставі повної виписки по рахунку позичальника, а закінчення шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя щодо кожного конкретного періодичного платежу не тягне за собою припинення поруки в іншій частині в межах дії основного зобов'язання.

Крім того, суд першої інстанції взагалі не з'ясував обставин настання строку виконання основного зобов'язання та дотримання кредитором шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителів, жодних доказів на підтвердження таких обставин позивачами надано не було і судом не досліджено.

У вересні 2016 року ОСОБА_1подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просила скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що додаткові договори до кредитного договору укладені з порушенням умов основного договору, тому є недійсними. При цьому відсутність позову про визнання додаткових договорів до кредитного договору або до договорів поруки недійсними не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника та поручителів при вирішенні цієї справи.

Крім того, у додаткових договорах до договорів поруки не визначено змінені банком проценти, тому поручителям не було відомо про нові розміри процентів та про зміни у витратах.

Також апеляційний суд не врахував, що представник ПАТ «ОТП Банк» під час розгляду справи підтвердив, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості внесено 10 березня 2015 року та неправильно застосував такі норми матеріального права: статті 207, 654, частини першу та четверту статті 559, частини третю та четверту статті 1056-1 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 553 ЦК Українипередбачено, щоза договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Судом установлено, що 12 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 56 693 долари США зі сплатою за користування кредитом плаваючої процентної ставки у розмірі 5,99 % + FIDR.

За визначенням термінів FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку www.otpbank.com.ua, а також в приміщеннях банку (як в головному офісі, так і в інших установах банку) на інформаційних стендах.

Згідно з пунктами 1.4.1.1.2, 1.4.1.1.5 за базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на момент укладення цього договору). Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловили свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору.

Дату остаточного повернення кредиту встановлено до 11 серпня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 12 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки. Того ж дня укладено договір поруки між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк».

За умовами пункту 2.1 договорів поруки порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий спосіб і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо повернення основної суми кредиту, наданого боржнику, не пізніше 11 серпня 2023 року. Сума отриманого кредиту може скласти 56 693 долари США, сплатити проценти за користування отриманими кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі, сплатити пеню за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати процентів та штраф за нецільове використання кредиту.

Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1 цього договору.

Також судом установлено, що 23 лютого 2009 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору, згідно з яким сторони передбачили внесення змін до кредитного договору, виклали графік платежів в новій редакції, встановили порядок погашення кредиту шляхом внесення позичальником ануїтетних платежів відповідно до графіку платежів, порядок і підстави дострокового погашення кредиту, підстави застосування підвищеної процентної ставки.

2 вересня 2009 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору, за умовами якого сторони домовились, що на період з 11 вересня 2009 року до 11 грудня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 6,50 % річних, а на період з 11 грудня 2009 року до повного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором - плаваюча процентна ставка в розмірі 6,37 % річних + FIDR.

9 лютого 2010 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору, за умовами якого сторони домовились, що на період з 11 лютого 2010 року до 11 травня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 6,50 % річних, на період з 11 травня 2010 року до 11 листопада 2010 року проценти не сплачуються, а на період з 11 листопада 2010 року до повного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором - плаваюча процентна ставка - 6,8% річних + FIDR.

12 липня 2010 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» укладений додатковий договір № 4 до кредитного договору, згідно з яким сторони домовились, що на період з 12 липня 2010 року до 13 грудня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 6,50 % річних, на період з 13 грудня 2010 року до 11 квітня 2011 року - фіксована процентна ставка 15,02 % річних, а на період з 11 квітня 2011 року до повного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором - плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 7,52 % річних + FIDR).

4 лютого 2011 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» укладений додатковий договір № 5 до кредитного договору, згідно з яким сторони домовились, що на період з 11 лютого 2011 року до 11 травня 2011 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 6,50 % річних, а на період з 11 травня 2011 до повного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором - плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 8,02 % річних + FIDR).

30 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» укладений додатковий договір № 6 до кредитного договору, згідно з яким сторони домовились, що на період з 11 листопада 2013 року до повного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором або до моменту допущення прострочених боргових зобов'язань більше 30 календарних днів (далі - подія) для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в наступному розмірі - фіксований відсоток 6,02 % річних + FIDR; у випадку настання події, з наступного робочого дня після настання події та до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка - фіксований процент 8,02 % + FIDR.

9 лютого 2010 року, 12 липня 2010 року, 4 лютого 2011 року, 30 березня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладені додаткові договори до договору поруки від 12 серпня 2008 року.

30 березня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений додатковий договір до договору поруки від 12 серпня 2008 року.

Згідно з умовами додаткових договорів до договорів поруки від 30 жовтня 2013 року сторони домовилися внести наступні зміни до договорів поруки від 12 серпня 2008 року наступного змісту: у розділі «Визначення термінів» «Кредитний договір» викласти в наступній редакції: кредитний договір № ML-B00/145/2008 від 12 серпня 2008 року, укладений між кредитором та Боржником, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками до нього; пп. (а), (б), (в) п.2.1 та п. 3.2 договору поруки викласти в наступній редакції:

(а) повернення основної суми кредиту, наданого боржнику. Боржник зобов'язаний повернути повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 11 серпня 2023 року. На дату укладення цього додаткового договору сума отриманого кредиту складає 50 252 долари 81 цент США.

(б) сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі.

Розмір боргових зобов'язань на дату укладання цього додаткового договору, забезпечених порукою, становить 56 693 долари США.

В разі зміни, в тому числі збільшенні розміру боргових зобов'язань та/чи інших зобов'язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред'явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року № 6-1455цс17, в якій були встановлені подібні правовідносини.

Судом установлено, що боржник та поручителі первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 11 серпня 2023 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим суду доказам дана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 6 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф.Хопта

Ю. В.Черняк