Апеляційне провадження № 22-ц/796/1851/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 2608/9983/12

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Шахової О.В.( суддя-доповідач), Головачова Я.В., Вербової І.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «БудІнвестХолдинг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_6,

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого 19 вересня 2012 року суддею Коваль О.А. в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва о 12 год. 41 хв.,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання майнових прав на частку в об'єкті незавершеного будівництва. Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестХолдинг», 22 листопада 2006 року було укладено договір доручення, відповідно до умов якого він доручив, а відповідач зобов'язався від імені та за його рахунок профінансувати спорудження об'єкта нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 Відповідно до умов вказаного договору ним ( ОСОБА_4.) сплачено 545 400 грн. та виконано, таким чином, свої зобов'язання у повному обсязі. Але, у встановлений договором строк, введення в експлуатацію будинку не відбулося, Акт приймання-передачі об'єкта нерухомості між позивачем та відповідачем не підписувався, будівництво припинено. З огляду на зазначені обставини, позивач просив визнати за ним майнові права на об'єкт інвестування та визнати майнове (речове) право на отримання в натурі об'єкту інвестування після введення житлового будинку в експлуатацію, а саме квартири АДРЕСА_1 Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 майнові права на об'єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_1, а також майнове (речове) право на отримання натурі об'єкту інвестування - квартири після введення вказаного будинку в експлуатацію. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись з таким заочним рішенням суду, представник особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що судом першої інстанції ухвалено рішення без достатніх доказів і матеріали справи не містять жодного доказу виконання повіреним - відповідачем своїх обов'язків за договором, а тому у суду не було жодних законних підстав визнавати за довірителем - ОСОБА_4 майнові права на об'єкт інвестування, адже через невиконання (відсутність доказів такого) повіреним своїх обов'язків, факт інвестування від імені повіреного в будівництво квартири АДРЕСА_1 загальною площею 71.96 кв.м. не відбулося.

Натомість, у ОСОБА_7 таке право виникло на підставі прямого інвестиційного правочину - Договору інвестування будівництва № 517-Г укладеного між нею та ТОВ «НВФ «ВЕСТ» від 10 грудня 2003 року, відповідно до умов якого у ОСОБА_7 виникло майнове право на об'єкт інвестування, а саме: квартири АДРЕСА_1, що було встановлено заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 4 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ТОВ «Науково-виробнича фірма «ВЕСТ» про визнання майнового права на частку в об'єкті незавершеного будівництва.

Більш того, за ОСОБА_7 30 березня 2010 року Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 та її майнове право (право вимоги) визнано та закріплено в плані санації ЗАТ «МЖК «Академмістечко», яке є користувачем земельної ділянки - будівельного майданчика за адресою: АДРЕСА_1.

За таких обставин, вважає, що у суду не було підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги, з підстав в ній викладених, підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечувала, підтримала відзив на апеляційну скаргу та просила її відхилити, вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч.ч. 1,2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між сторонами 22 листопада 2006 року було укладено договір доручення № 517-Г, відповідно до умов якого позивач доручив, а відповідач зобов'язався від імені та за рахунок позивача профінансувати спорудження об'єкта нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 загальною площею 71,96 кв.м.

Плановий строк введення будинку в експлуатації визначено 3 квартал 2007 року. Вартість об'єкта нерухомості 545 400 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що позивач умови договору виконав та сплатив вартість об'єкту в сумі 545 500 грн., проте відповідач порушив умови договору,спірну квартиру позивачеві не передав, акт про приймання в експлуатацію будинку не провів і введення в експлуатацію будинку не відбулося.

Проте, таких висновків суд дійшов без належної перевірки обставин справи,з порушенням норм процесуального права, що призвело до невірного застосування матеріального права та застосування норм матеріального права, які не підлягають до застосування в спірних правовідносинах, з огляду на що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим і воно підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Згідно ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися та розпоряджатися об'єктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного закону об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, а також майнові права.

З аналізу ст.655, ч.2 ст.ст. 656, 658 ЦК - правочин спрямований на набуття майнового права на об'єкт інвестування має прямо передбачати, насамперед, наявність у продавця об'єкту продажу - майнових прав на об'єкт інвестування.

22 листопада 2006 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ТОВ «БудІнвестХолдинг" укладено договір доручення № 517-Г, відповідно до умов якого позивач доручив, а відповідач зобов'язався від імені та за рахунок позивача профінансувати спорудження об'єкта нерухомості, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 71,96 кв.м.

Згідн.2.3.12 повірений (відповідач) зобов'язався також на вимогу довірителя (позивача) надавати інформацію про хід виконання доручення,а в разів відкликання повноважень на вчинення дій за договором - повернути довірителю гроші, а за п.2.3.4- після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію відповідач зобов'язався надати довірителю необхідні документ на оформлення об'єкта нерухомості у власність.

Таким чином, вбачається, що предметом укладеного між сторонами договору є домовленість сторін від імені та за рахунок позивача профінансувати спорудження об'єкта нерухомості.

Будь-яких зобов'язань щодо будівництва чи створення майна, а також строків його здачі в експлуатацію відповідач за договором-доручення на себе не брав.

В той час, у ОСОБА_5 таке право виникло на підставі інвестиційного договору від 10 грудня 2003 року, укладеного між нею та ТОВ "НВФ "ВЕСТ".

Згідно заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 4 вересня 2008 року за ОСОБА_5 визнано майнове право на частку незавершеного будівництва - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 71,96 кв.м.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 30 березня 2010 року згідно запису в реєстровій книзі за № д 214-102.

Представник позивача визнала в судовому засіданні, що це одна і та ж сама квартира відносно якої ОСОБА_4 укладався договір-доручення.

Згідно повідомлення ЗАТ "МЖК "Академмістечко" майнові права на квартиру ОСОБА_5 визнано та закріплено також в плані санації ЗАТ "МЖК "Академмістечко".

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України (чинного на час прийняття рішення), рішення повинно бути законним та обґрунтованим та стосуватися зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони стверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Згідно ст. ст. 10, 11 ЦПК України (в ред.2004 року), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Крім того, відповідно до правил ст. 60 цього ж Кодексу, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими права визнаються будь-які права пов'язані з майном, відмінні від права власності, в тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо).

Майнове право можна визначити як «право очікування», воно є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому (позиція Верховного Суду України у справі №6-265цс16 від 30.03.2016).

Виходячи з наведеного слідує, що майнове право на об'єкт незавершеного будівництва - це складова частина майна, як об'єкта цивільних прав, це - обумовлене в силу договору право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні і достатні для набуття речового права. Тобто, моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Виконання грошових зобов'язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об'єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майновихправ на цей об'єкт (позиція Верховного Суду України у справах 6-98цс13 та за №6-85цс13).

Проте, при ухваленні рішення суд першої інстанції не виконав вимог визначених законом.

Позивач на підтвердження своїх доводів не надав, а суд не встановив жодного належного доказу виконання/невиконання повіреним - відповідачем своїх обов'язків за цим договором і на порушення вимог закону дійшов невірного висновку про визнання за позивачем майнових (речових) прав на підставі правових норм (ст.177, 190, 331, 334 ЦК), які регулюють правовідносини щодо майнових прав за договорами про інвестиційну діяльність. Як вбачається інвестиційний договір відносно квартири № 517 укладено ОСОБА_5 ще в 2003 році, тобто раніше навіть чим договір-доручення, укладений між сторонами в 2006 році і ще до звернення ОСОБА_4, до суду, за нею вже було визнано та зареєстровано майнове право на цю квартиру.

Правовідносини за договором-доручення, які склались між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ТОВ "БудІнвестХолдинг" та на які як на підставу своїх доводів посилається позивач підлягають вирішенню на підставі ст.1000 ЦК, згідно якої, зокрема, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Матеріали справи не містять доказів того, що у позивача виникло майнове право на квартиру, з інших, крім договір-доручення про зобов'язання профінансувати будівництво квартири,правових підстав.

З огляду на встановлене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2012 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "БудІнвестХолдинг" про визнання майнових прав на частку в об'єкті незавершеного будівництва відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19.02.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: