Справа № 185/7522/17
Провадження № 2/185/452/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 лютого 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря судового засідання Молчанової Н.Ю., представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в приміщені суду м. Павлограда цивільну справу за позовом Фермерського господарства "Конкурент" до ОСОБА_3, третя особа Старший державний виконавець Павлоградського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ОСОБА_4 про стягнення збитків
25 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення збитків, який 15 грудня 2017 року уточнив, відповідно до якого просив суд стягнути з відповідача збитки від втрати майна господарства у розмірі 160000 грн. та судові витрати.
Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, та не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач не подав письмовий відзив на позов.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомив.
Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі.
Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-14 від 21 квіт. 1999 р.(втратив чинність від 05.01.2017, на підставі закону № 1404-19), про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-14 від 21 квіт. 1999 р.(втратив чинність від 05.01.2017, на підставі закону № 1404-19), майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.
Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-14 від 21 квіт. 1999 р.(втратив чинність від 05.01.2017, на підставі закону № 1404-19), зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування.
Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-14 від 21 квіт. 1999 р.(втратив чинність від 05.01.2017, на підставі закону № 1404-19), порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.
Відповідно до статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігай) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно статті 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.
Договір зберігання, за яким зберігай зобовязується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.
Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
Відповідно до статті 938 ЦК України, зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.
Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігай зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.
Згідно статті 942 ЦК України, зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.
Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігай зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну.
Відповідно до статті 943 ЦК України, зберігач зобов'язаний виконувати свої обов'язки за договором зберігання особисто.
Відповідно до статті 945 ЦК України, зберігач зобов'язаний негайно повідомити поклажодавця про необхідність зміни умов зберігання речі і отримати його відповідь.
Згідно статті 949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.?
Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.
Згідно статті 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігай відповідає на загальних підставах.
Професійний зберігай відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігай, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.
Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.
Відповідно до статті 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки майно позивача, яке фактично було на підставі Закону України «Про виконавче провадження», ЦК України був переданий на зберігання відповідачу, шляхом складання державним виконавцем акту опису й арешту майна позивача, який є боржником по виконавчому провадженню, про що свідчить підпис відповідача на цьому актові, та яке зберігачем в нехтування своїх обовязків по збереженню цього майна за адресою: Васильківський район, с. Добровілля, вулиця Дачна 5, було відсутнє, та не зрозуміло де воно може знаходитись, і чи в загалі воно є в цілому виді, тобто зберігач не виконав свій обовязок по збереженню цього майна, що як наслідок повлекло невиконання позивачем своїх боргових зобовязань по виконавчому провадженню, та повинно бути компенсовано відповідачем, як зберігачем цього майна, за втрату цього майна.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст.263, 264, 265 ЦПК України суд
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Фермерського господарства "Конкурент" збитки від втрати майна у сумі 160000.00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Фермерського господарства "Конкурент" витрати на судовий збір в сумі 1600.00 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області.
Повний текст рішення суду складено 21 лютого 2018 року.
Суддя: ОСОБА_8