АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 636/2731/16-ц Головуючий І інстанції - Коврігін О.С.
Провадження № 22ц/790/143/18 Суддя-доповідач: Кісь П.В.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 квітня 2017 року (суддя Коврігін О.С.) у цивільній справі № 636/2731/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

08.08.2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач) звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.01.2006 року в розмірі 18112,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.01.2006 року, ОСОБА_4 отримав кредитні кошти в розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти.

У порушення умов договору ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 09.05.2016 року в нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 18112,69 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 06 квітня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені у повному обсязі.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.01.2006 року в розмірі 18112 грн. 69 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 28 липня 2017 року виправлено описку в рішенні Чугуївського міського суду Харківської області від 06 квітня 2017 року, вказано по всьому тексту рішення у відповідних відмінках прізвище, ім'я та по батькові відповідача як - «Житєньов Сергій Дмитрович».

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, звільнити його від сплати інфляційних нарахувань на суму боргу за порушення грошового зобов'язання та 3-х процентів річних від простроченої суми, за неправомірне користування утримуваними грошовими коштами, а також звільнити від сплати збитків (неустойки) за кредитним договором №б/н від 24.01.2006 року. Просить суд зменшити розмір сплати судового збору у зв'язку з важким фінансовим станом.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що він дійсно отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» картковий кредит в розмір 3000 грн., яким користувався та своєчасно розраховувався. В лютому 2015 року у нього було викрадено кредитну картку, а в серпні 2015 року невідомі зняли кошти з його рахунку. По факту крадіжки відкрито кримінальне провадження. Також, влітку 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк без його згоди підвищив відсоткову ставку у зв'язку з чим виникла заборгованість, про що його не попередили та згоди він не надавав.

ОСОБА_4 також посилається на те, що позовні вимоги є незаконні, безпідставні, не підтверджені належними і допустимими доказами. Суд не взяв до уваги, обставини, що кошти було викрадено, що з його боку не було неправомірного користування утримуваними грошовими коштами, а тому позивач не мав права нараховувати штрафні санкції.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року в редакції чинній на момент розгляду справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № б/н від 24.01.2006 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та Умов та правил надання Банківських послуг.

Своїм особистим підписом відповідач ствердив, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, а також Тарифами банка, з якими він ознайомився і згоден, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені ст. 203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити нормам цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Своїм особистим підписом відповідач ОСОБА_4 підтвердив, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, а також Тарифами банка, з якими він ознайомився і згоден, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦПК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Доводи відповідача про те, що зняття коштів з картки відбулося третіми особами є безпідставними зважаючи на наступне.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено визначення електронного платіжного засобу (п.1.14) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Так пунктом 1.27 вищевказаного Закону дається визначення платіжній картці - електронне платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків, через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Частиною 16 ст. 14 вищевказаного Закону встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором.

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та / або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів.

Відповідно до умов Договору клієнт зобов'язаний:

- застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІН (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання (п. 1.1.2.1.12 Умов та правил надання банківських послуг);

- інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання (п. 1.1.2.1.13 Умов та правил надання банківських послуг);

У 3-х денний термін після усної заяви про втрату картки, ПІНа надати письмову заяву в Банк (п. 1.1.2.1.14 Умов та правил надання банківських послуг).

Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи (п. 1.1.5.29 Договору).

Грошові кошти знімалися за допомогою банкомату, що підтверджується випискою по особовому рахунку та не заперечується відповідачем, відповідно особа (або ж сам відповідач), яка знімала кошти мала в наявності платіжну карту і знала ПІН-код властивий даній карті, а згідно п.1.1.1.122 Умов та правил надання банківських послуг РIN-код відомий лише держателю карти та необхідний для здійснення операцій з Платіжною картою.

Відповідач звернувся із заявою про блокування картки вже після зняття грошових коштів через банкомат.

Враховуючи п. 1.1.5.29 вищевказаного Договору, саме клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з картою. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку.

Доводи відповідача про те, що він не давав згоди на збільшення кредитного ліміту, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому також є безпідставними виходячи з наступного.

Підписуючи Анкету-Заяву від 24.01.2006 року ОСОБА_4 приєднався до запропонованих Банком Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами договору.

При зміні кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3,. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Таким чином, встановлення та зміна Кредитного ліміту здійснюється банком самостійно та згода Позичальника на це не потрібна.

Із Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що кредитний ліміт відповідача неодноразово змінювався.

Факт активного користування ОСОБА_4 кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором. Проте, жодного доказу того, що відповідач не згоден з розміром кредитного ліміту, він суду не надав.

Також, ОСОБА_4 не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України відсоткова ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3,0 % в місяць або 36,00 % на рік. Далі відсоткова ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. 01.01.2013 року зменшена до 2,5 % на місць або 30,00 % на рік, відповідно до Наказу Банку № СП-2012-6993080 від 26.10.2012 року, 01.09.2014 року відповідно до Наказу Банку № СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року відсоткова ставку була підвищена до 34,20%, 01.04.2015 року відсоткова ставка була підвищена до 43,20%, згідно Наказу № СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року.

Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та Відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами.

Зокрема, згідно до п. 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку або ж у випадку підключення клієнта до комплексу Mobile-banking шляхом використання смс-повідомлень, згідно п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг.

Банк повідомляв позичальника про зміну відсоткової ставки за кредитним договором шляхом направлення смс-повідомлень на номер мобільного телефону клієнта, а також у виписці по рахунку.

Зокрема, 31.07.2014 року та 31.08.2014 року у виписці зазначено: ''Проценты за использование кредитного лимита (ставка 2.5 процента в месяц по кредитными операциям до 31.08.2014, 2.9 процента - по операциям с 01.09.2014)''.

30.04.2015 року у виписці зазначено: ''Проценты за использование кредитного лимита (ставка 2.5 процента в месяц по кредитным операциям до 01.09.2014; 2.9 процента - по операциям с 01.09.2014 по 31.03.2015; 3,6 процента - по операциям с 01.04.2015)''.

Відповідно до п. 1.1.2.1.6 Умов та правил надання банківських послуг Обов'язки Клієнта: У разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Власнику і його Довіреним особам.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що після зміни процентної ставки відповідач звертався з відповідною заявою до Банку про розірвання договору. Про припинення кредитування не просив та всю виниклу заборгованість перед банком не погашав, навпаки продовжував користуватися кредитними коштами та частково погашати заборгованість по кредиту, отже відповідач прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною.

Крім того, встановлено, що підвищення відсоткової ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою відсотковою ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій відсотковій ставці, що являється суттєвою перевагою для відповідача і не порушує його право на незмінність відсоткової ставки по уже наявній кредитній заборгованості.

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки необхідно розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України (Постанова № 5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин").

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором та існування за ним заборгованості, проте не врахував усі обставини справи у їх сукупності та визначаючи заборгованість по пені та штрафу не перевірив чи не є це подвійною відповідальністю.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованих Банком штрафів у загальному розмірі 2088,70 грн. через застосування кредитором подвійної відповідальності за одне й теж порушення, а тому судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволені цієї вимоги.

Що стосується решти позовних вимог, то суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за кредитним договором з урахуванням внесених ОСОБА_4 коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року у розмірі 11791,53 грн.

Таки чином, заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.01.2006 року складає 16023,99 грн., з яких:

- 9000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту (20597,87 грн. - 11597,87 грн. (сплачені відповідачем з 01.06.2015 року по 12.08.2015 року);

- 2827,39 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами (3021,05 грн. - 193,66 грн. (сплачені відповідачем з 01.06.2015 року по 12.08.2015 року);

- 4196,60 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 зведені виключно до його суб'єктивної, критичної оцінки наданих банком доказів та висновків суду і не забезпечені належними та допустимими доказами, які б спростовували доводи представника банку та висновки суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції, шляхом зменшення суми стягнення в частині нарахованих штрафів (500 грн. фіксованої суми, 732,96 грн. процентної складової та 750,00 грн. штраф).

Відповідно до нового розподілу судових витрат понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, згідно ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1219 грн. 12 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також за подання апеляційної скарги на користь держави підлягає стягненню судовий збір з ОСОБА_4 у розмірі 941,03 грн. та з ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 174,77 грн., з урахуванням того, що при звернені до суду зі скаргою відповідач сплатив судовий збір у розмірі 400 грн., а ухвалою суду апеляційної інстанції від 20 вересня 2017 року йому було відстрочено сплату залишку судового збору у розмірі 1 115 грн. 80 коп. до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 141, п.2 ч.1 ст.374, ст. 381-384, 389 ЦПК України (в редакції закону №2147- VIII від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 квітня 2017 рокузмінити.

Зменшити суму стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.01.2006 року з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з 18 112 ( вісімнадцяти тисяч сто дванадцяти) грн. 69 коп. до 16 023 грн. (шістнадцяти тисяч двадцять три) грн. 99 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» () судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1219 (однієї тисячі двісті дев'ятнадцять) грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 941 (дев'ятсот сорок одну) грн. 03 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 174 (сто сімдесят чотири) грн. 77 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 лютого 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський