Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 521/6969/15-ц

провадження № 61-202 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2015 року у складі судді Плавича І. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Фальчука В. П., Кравця Ю. І., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» (далі - КП «ЖКС «Хмельницький») пред'явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1. Зазначений будинок перебуває на балансі та обслуговується КП «ЖКС «Хмельницький».

Відповідач належним чином не виконував зобов'язання з оплати вартості наданих житлово-комунальних послуг, у зв'язку із чим станом на 01 лютого 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 6 169 грн 87 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ЖКС «Хмельницький» заборгованість з оплати вартості наданих житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5 891 грн 36 коп. за період із 01 травня 2008 року по 01 лютого 2015 року.

У іншій частині заявлених позовних вимог КП «ЖКС «Хмельницький» відмовлено у зв'язку із пропуском позивачем позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, яка утворилася за період із 01 січня 2003 року по 01 травня 2008 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, здійснивши розрахунок боргу з урахуванням заяви ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності, виходив із того, що відповідач, як власник квартири, нерегулярно оплачує надані позивачем житлово-комунальні послуги, має непогашену заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що оскільки КП «ЖКС «Хмельницький» у травні 2011 року звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу, відбулось переривання перебігу строку позовної давності, що передбачено частиною другою статті 264 ЦК України, тому такий строк підлягає обчисленню з 01 травня 2008 року по лютий 2015 року.

Крім того, апеляційний суд взяв до уваги, що із розрахунку заборгованості з оплати наданих житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період із 01 травня 2008 року по 01 лютого 2015 року вбачається, що відповідач частково оплачував вказані послуги. Такі дії відповідача свідчать про визнання ним свого боргу та переривання перебігу позовної давності. Позивачем не пропущено строк, у межах якого він мав право звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період із 01 травня 2008 року по 01 лютого 2015 року.

26 квітня 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що суди не звернули увагу на те, що договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами укладено не було. Відповідач має право не сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послуги за період, коли він та члени його сім'ї не проживали у помешканні, а також за період, коли такі послуги не надавались. Довідки про нарахування вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території, надані позивачем, не містять правильного розрахунку та не відповідають дійсності. КП «ЖКС «Хмельницький» пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом.

13 липня 2016 року КП «ЖКС «Хмельницький» подало заперечення на касаційну скаргу, у яких зазначило, що є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1. Власником квартири № 1 у вказаному будинку є ОСОБА_1 Відсутність між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати наданих житлово-комунальних послуг, оскільки відповідач фактично ними користувався. Крім того, відповідачем періодично вноситься оплата за надані житлово-комунальні послуги на особовий рахунок відритий у позивача.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 з 27 травня 1996 року.

Розпорядженням Одеського міського голови № 97-01 від 28 січня 2003 року зазначений житловий будинок передано на баланс Одеського комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника «Бугаївське» (далі - КП «Дирекція єдиного замовника «Бугаївське»).

Після ліквідації КП «Дирекція єдиного замовника «Бугаївське» було визначено його правонаступника, яким стало КП «ЖКС «Хмельницький».

Правонаступництво між цими підприємствами підтверджено пунктом 1.4. розділу 1 «Загальні положення» Статуту КП «ЖКС «Хмельницький», затвердженого рішенням Одеської міської ради № 4173-V

від 09 квітня 2009 року.

Згідно із рішенням Одеської міської ради № 1165-V від 05 квітня 2007 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Одесі»

КП «ЖКС «Хмельницький» є виконавцем житлово-комунальних послуг.

Таким чином, судами встановлено, що позивач у справі -

КП «ЖКС «Хмельницький» правомірно надає житлово-комунальні послуги мешканцям будинку АДРЕСА_1 з утримання будинку і прибудинкової території та є правонаступником всіх прав і обов'язків ліквідованого КП «Дирекція єдиного замовника «Бугаївське».

Договір про надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку

№ 5 по пров. Прохоровському в м. Одесі та прибудинкової території сторонами у справі не було укладено.

Судами встановлено, що позивачем надавалися житлово-комунальні послуги

відповідачу, проте останній з 01 січня 2003 року лише частково сплачував кошти за отримані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до виписки з особового рахунка № НОМЕР_1 за період з 01 травня 2008 року по 01 лютого 2015 року заборгованість за надані житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 становила 5 891 грн 36 коп.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня

1992 року № 572, з урахуванням внесених змін постановою Кабінету Міністрів

України від 24 січня 2006 року № 45 (далі - Правил користування приміщеннями житлових будинків № 572), власник та наймач (орендар) квартири зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов'язаний оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі, оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують такі права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951 цс 15 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59 цс 13.

Відповідно до частин першої та п'ятої статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, у якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються у суді. Споживач має право на досудове врегулювання спору шляхом задоволення пред'явленої претензії.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача із претензіями до КП «ЖКС «Хмельницький» та складання між сторонами акта - претензії, то доводи касаційної скарги про те, що житлово-комунальні послуги, надані позивачем за якісними та кількісними показниками не відповідають вимогам законодавства, не підтверджено відповідачем належним чином. Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено процедуру оформлення претензій споживачів до виконавців послуг, яка не була дотримана відповідачем.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що наявні у матеріалах справи заяви ОСОБА_1, адресовані начальнику дільниці № 4 КП «ЖКС «Хмельницький» підтверджують лише факт звернення відповідача з проханням виконати певні роботи та надати інформацію щодо переліку послуг, гафіка їх надання та структури тарифу, але не є актами-претензіями у розумінні статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм про позовну давність є безпідставними.

Відповідачем заявлено вимогу про застосування строку позовної давності

(а. с. 15), що відповідає змісту частини четвертої статті 267 ЦК України. Крім того, у статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно зі статтею 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті

257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України,

2004 року, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. 23 травня 2011 року позивач подав до суду заяву про видачу наказу про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 990 грн 64 коп.

24 травня 2011 року за заявою КП «ЖКС «Хмельницький» Малиновський районний суд видав судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості. Ухвалою цього ж суду від 10 грудня 2012 року зазначений судовий наказ скасовано. 20 жовтня 2014 року позивач подав до суду заяву про видачу наказу про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі

5 518 грн 77 коп.

12 листопада 2014 року за заявою КП «ЖКС «Хмельницький» Малиновський районний суд видав судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості. Ухвалою цього ж суду від 09 січня 2015 року зазначений судовий наказ скасовано.

КП «ЖКС «Хмельницький» звернулося з позовом до суду 30 квітня 2015 року.

Cуди попередніх інстанцій врахували, що заборгованість у межах строку позовної давності, у період із 01 травня 2008 року по 01 лютого 2015 року, складає 5 891 грн 36 коп., а вимоги позову про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2003 року по 01 травня 2008 року знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності.

У зв'язку з цим, загальна сума боргу ОСОБА_1 за надані комунальні послуги, що підлягає стягненню з боржника на користь КП «ЖКС «Хмельницький», становить 6 169 грн 87 коп. - 278 грн 51 коп. = 5 891 грн 36 коп.

Судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення. Тому подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин свідчить про, переривання перебігу позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року № 6-931цс15.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, встановленим згідно з вимогами процесуального закону, а також узгоджуються із нормами матеріального права, які судами правильно застосовано.

За наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою

9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу (частина перша статті 415 ЦПК України).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

судді: О. В. Білоконь

Б. І.Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк