Справа № 372/1960/17 Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/638/18 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 4 07.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Савченко С.І.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

встановила:

у липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, просила витребувати у ОСОБА_2І та скасувати державну реєстрацію прав за ОСОБА_2 на земельні ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а саме: площею 0,1га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1; площею 0,0444га., для ведення підсобного господарства, кадастровий номер НОМЕР_2; площею 0,0142га., для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер НОМЕР_3; площею 0,0581га., для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_4; площею 0,0277га., для будівництва і обслуговування будівель, кадастровий номер НОМЕР_5.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що на сьогоднішній день, відповідач має всі можливості щодо переоформлення земельних ділянок, що створює реальну небезпеку зміни їх власника, зміни площ та конфігурацій земельних ділянок.

Просила накласти арешт на земельні ділянки зареєстровані за ОСОБА_2 що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: площею 0,1га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1; площею 0,0444га., для ведення підсобного господарства, кадастровий номер НОМЕР_2; площею 0,0142га., для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер НОМЕР_3; площею 0,0581га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_4; площею 0,0277га., для будівництва і обслуговування будівель, кадастровий номер НОМЕР_5.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на 1/2 частину земельних ділянок зареєстрованих за ОСОБА_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: земельну ділянку площею 0,1га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, земельну ділянку площею 0,0444га., для ведення підсобного господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, земельну ділянку площею 0,0142га., для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер НОМЕР_3, земельну ділянку площею 0,0581га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_4, земельну ділянку площею 0,0277га., для будівництва і обслуговування будівель, кадастровий номер НОМЕР_5.

В накладенні арешту на земельну ділянку площею 0,0444га., для ведення підсобного господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, такою, що постановлена з грубим порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що, суд першої інстанції розглянув справу без участі сторін, не заслухавши з цього приводу жодних пояснень сторони відповідача, а тому оскаржувана ухвала прийнята на відвертих припущеннях.

Зазначає, що спір може йти лише про дві земельні ділянки, а саме земельну ділянку площею 0,1га.., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, та земельну ділянку площею 0,0444га.., для ведення підсобного господарства, кадастровий номер НОМЕР_2.

Будь-які інші земельні ділянки не мають до спору жодного значення та відношення, а тому накладення арешту на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0142га.., для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер НОМЕР_3, земельної ділянки площею 0,0581га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_4 та земельної ділянки площею 0,0277га., для будівництва і обслуговування будівель, кадастровий номер НОМЕР_5, є незаконним.

Накладення арешту на 1/2 частину (ідеальну частку) земельних ділянок без їх виділення в натурі є фактичним накладенням арешту на всі зазначені в ухвалі земельні ділянки, що у свою чергу виходить за межі позовних вимог та суті спору.

Апелянт вважає, що забезпеченням позову у справі, суд першої інстанції фактично вирішив спір по суті без вивчення доводів і заперечень сторін, а також без дослідження матеріалів справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власником лише 1/2 частини житлового будинку, а доказів, що він має будь-яке відношення до земельної ділянки для ведення підсобного господарства ним не зазначено, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, вид забезпечення позову про накладення арешту на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є співмірними із заявленими позивачем позовними вимогами.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з нормами процесуального права з огляду на наступне.

За правилами ч.1,2 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (в редакції від 15 травня 2014 року, яка діяла під час постановлення оскаржуваної ухвали).

Згідно з вимогами ст.152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії та ін. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (в редакції від 15 травня 2014 року, яка діяла під час постановлення оскаржуваної ухвали).

Відповідно до абз.1,3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України в своїй постанові №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у частині 1 статті 152 ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, встановлених частиною 4 зазначеної статті.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року, суд першої інстанції, врахував докази, наявні в матеріалах справи, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясував обсяг позовних вимог, а також відповідність і співмірність способу забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам, в порядку забезпечення заявленого позову, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції узгоджуються з нормами процесуального права, які судом вірно застосовані.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що з резолютивної частини ухвали Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року необхідно виключити 9 абзац про відмову в накладенні арешту на земельну ділянку площею 0,0444 га. для ведення підсобного господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, оскільки такий висновок суду першої інстанції є суперечливим, так як в пункті 4 оскаржуваної ухвали суд першої інстанції наклав арешт на 1/2 частину вищезазначеної земельної ділянки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року - змінити, виключивши із резолютивної частини ухвали 9 абзац про відмову в накладенні арешту на земельну ділянку площею 0,0444га., для ведення підсобного господарства, кадастровий номер НОМЕР_2.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.375, ч.4 ст.375 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст. 367,374,376,381-384, ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року про забезпечення позову змінити виключивши із резолютивної частини ухвали 9 абзац про відмову в накладенні арешту на земельну ділянку площею 0,0444га., для ведення підсобного господарства, кадастровий номер НОМЕР_2.

В решті ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 09 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді