Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 362/110/16-ц

провадження № 61-3032св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Курило В. П., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року у складі суддів: Кулішенка Ю.М., Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року у справі № 362/110/16-ц відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2018 року справу № 362/110/16-ц призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Васильківського міжрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку та частини земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що позивач згідно оспорюваних договорів купівлі-продажу передала у власність відповідачу 1/2 частину будинку та частину земельної ділянки, проте кошти сплачені не були. Таким чином, ОСОБА_2 ввела її в оману, тому позивач просила ці договори визнати недійсними на підставі статті 230 ЦК України.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що посилання позивача та його представника на те, що договори купівлі-продажу вчинені позивачем внаслідок обману з боку відповідача, а тому є недійсними, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року скасовано, позов задоволено. Визнано недійсними договори купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, Васильківського району Київської області укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22 лютого 2008 року та купівлі-продажу 1/2 земельної ділянки площею 0,050 га по АДРЕСА_1, Васильківського району Київської області укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22 лютого 2008 року.

Апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам справи. Зокрема, що грошові кошти за договором купівлі продажу не передавались і це визнали обидві сторони. Відповідач вселилась в спірний житловий будинок до укладення оспорюваних договорів та перешкоджає користуватись позивачу частиною житлового будинку.

У касаційній скарзі від 16 січня 2017 року ОСОБА_2, просить скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому, посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. На обгрунтування касаційної скарги вказує: що позивачка усвідомлювала свої дії під час укладення договорів купівлі-продажу; твердження, що позивача вигнали з будинку неправдиве; гроші дійсно не сплачувались, але було зроблено ремонт на значну суму; обману з боку відповідача не було.

У відзиві на касаційну скаргу і доданих до нього клопотань ОСОБА_1 просила залишити рішення апеляційного суду в силі і пояснила, що ОСОБА_2 гроші їй не сплатила, проживати в будинку перешкоджає, обманула її і взагалі позивач є людиною похилого віку.

Колегія суддів приймає аргументи викладені в касаційній скарзі з наступних мотивів.

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів і т.п.); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які він повинен був зробити (зокрема, умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення і т. п.).

Натомість невиконання зобов'язань, що виникли за оспорюваним договором не може бути підставою для визнання його недійсним на підставі статті 230 ЦК України.

Тому колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції, що неналежне виконання грошового зобов'язання по договорам купівлі-продажу не може бути підставою для визнання їх недійсним на підставі ст. 230 ЦК України. Тому апеляційний суд скасував рішення, яке відповідало закону.

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалено без додержанням норм матеріального права. У зв'язку з наведеним, статтею 230 ЦК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, рішення апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року скасувати, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 залишити в силі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року у справі № 362/110/16-ц було зупинене виконання рішення апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року.

Оскільки колегія суддів за результатами розгляду касаційної скарги скасувала рішення апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року, то відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України відсутні підстави для поновлення його виконання.

На підставі статті 230 ЦК України, керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І.Крат

В. П.Курило