Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 22 лютого 2018 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Чернишової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідач права власності позивача на належну їй частку у квартирі не визнає, проживає у квартирі зі своєю родиною, проти користування позивачем квартирою категорично заперечує, надати ключі відмовилась.

На підставі викладеного позивач просить суд усунути перешкоди позивачу у здійсненні права власності спірною квартирою шляхом вселення позивача у квартиру АДРЕСА_1.

Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання учасники справи не явилися.

Через ненадання відповідачем, який не має статусу підприємця, інформації щодо його адреси відповідна судова повістка була йому надіслана за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідач викликався до суду через відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

При цьому сторона позивача, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечивши на заочний розгляд справи.

Отже, у порядку ст. 223 ч.3 п. 1 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності учасників справи.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За поясненнями позивача, на які стороною відповідача заперечень не надходило, ОСОБА_2 права власності позивача на належну останній частку квартири не визнає, проживає у спірній квартирі, проти користування позивачем спірною квартирою категорично заперечує, відмовившись надати ключі.

При цьому, у суду немає підстав не довіряти вказаним поясненням позивача, зважаючи на виниклий між сторонами спір та на те, що, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, приміщення за вищевказаною адресою є зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача.

При цьому, судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, про що слідує із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.02.2017 року, виданому державним нотаріусом Пятої Запорізької державної контаріальної контори за р. № 3-203 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.02.2017 року, виданому державним нотаріусом Пятої Запорізької державної контаріальної контори за р. № 3-204.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

За ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 35 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; номер облікової картки платника податків: не відомий) про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності (користування, володіння та розпорядження) квартирою № 12 в будинку № 147 по вулиці Чарівній у м. Запоріжжі шляхом вселення ОСОБА_1 до названої квартири.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін