МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/1481/18
13 лютого 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Пасічник О.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» про стягнення заборгованості за кредитним договором,
12 жовтня 2007 року, в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №2007/13-2.06/637 від 12 жовтня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Надія» було укладено Договір поруки №07-15/1347, за умовами якого ТОВ «Надія» на добровільних засадах взяло на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник по зобов'язанням ОСОБА_2, що виникають з умов кредитного договору №2007/13-2.06/637 від 12 жовтня 2007 року.
Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі.
Представник ПАТ «Укрсоцбанк» діюча за довіреністю від 08 листопада 2017 року позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, а також розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, у зв'язку з систематичною неявкою відповідачів в судові засідання, про що надала заяву (а.с. 89).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с.75,79).
У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» є юридичною особою та керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с. 25-61).
Відповідно до п.1.2 договору, цільове призначення кредиту: для оплати автомобіля марки AUDI, модель Q7, 2007 року випуску, згідно з договором №2006125 від 19 вересня 2007 року, укладеним між ТОВ «Надія» та ОСОБА_2
12 жовтня 2007 року, в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №2007/13-2.06/637 від 12 жовтня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Надія» було укладено Договір поруки №07-15/1347, за умовами якого ТОВ «Надія» на добровільних засадах взяло на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник по зобов'язанням ОСОБА_2, що виникають з умов кредитного договору №2007/13-2.06/637 від 12 жовтня 2007 року (а.с. 16-17).
Через невиконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором №2007/13-2.06/637 від 12 жовтня 2007 року, станом на 10 жовтня 2017 року утворилась заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 161455, 66 доларів США, яка складається з:
Вказані факти підтверджуються розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №2007/13-2.06/637 від 12 жовтня 2007 року (а.с.18-24).
Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, однак відповідачі від виконання своїх обов'язків ухиляються.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Правовими наслідками порушення основного зобов'язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки.
Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох.
Відповідно до п. 11 Договору поруки №07-15/1347 від 12 жовтня 2012 року, Поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування кредиту, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором №2007/13-2.06/637 від 12 жовтня 2007 року.
Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Тому позивач має право вимагати виконання зобов'язання як від боржника, так і від поручителя.
При цьому позивач просить стягнути заборгованість за договором кредиту в доларах США, не визначаючи еквівалент у гривні.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями.
Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.
З урахуванням наведеного та з огляду на положення статей 526, 533, 627, 1049, 1054 ЦК України в разі, коли за умовами кредитного договору позичальник одержав кредит у вигляді грошових коштів в іноземній валюті, він зобов'язаний повернути кредитодавцю на вимогу останнього цей кредит у вигляді грошових коштів у тій самі сумі і в тій самій валюті, що були ним одержані.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього Договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п. 1.1. цього Договору, позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. (а.с. 10).
Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові ВСУ від 01.04.2015 року у справі №909/660/14 встановлено наступне.
Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодам, укладеними між резидентами на території України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ.
Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися лише у національній валюті України - гривні.
Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин.
Відповідачами не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень.
Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядились на свій розсуд.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 610, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 223, 264, 280, 284 ЦПК України, суд
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
-розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі - 415753 (чотириста п'ятнадцять тисяч сімсот п'ятдесят три) гривні 61 копійка;
-розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі - 475698 (чотириста сімдесят п'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім) гривень 57 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя: О.М. Сегеда