П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №569/14935/17

провадження №22ц/787/386/2018

22 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В.(суддя доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2

учасники справи:

позивач ОСОБА_3

відповідач Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот",

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Першко О.О. від 21 грудня 2017 року, повний текст якого виготовлено 21 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати розрахункових сум.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд з підстав, передбачених ст.ст.116,117 КЗпП України стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 88291,8 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати розрахункових сум задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 22 березня 2017 року по 20 грудня 2017 року в розмірі 87938 грн. 88 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення мотивоване тим, що ПрАТ "Рівнеазот" при звільненні не виплатило належних позивачу сум у строки, визначені у статті 116 КЗпП України, при цьому, спір щодо їх розміру був відсутній, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 березня 2017 року по 20 грудня 2017 року.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ПрАТ "Рівнеазот" покликається на його незаконність та необґрунтованість в зв'язку з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким звільнити ПрАТ "Рівнеазот" від відшкодування шкоди заподіяної ОСОБА_4 затримкою розрахунку при звільненні.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в рішенні не зазначено, що середній заробіток за час затримки розрахунку стягнутий без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів, як наслідок, виникає ймовірність при виконанні даного рішення повторного стягнення відповідних відрахувань органами державної виконавчої служби, в результаті безпідставно збільшується розмір відповідальності роботодавця.

Зазначає, що наявні поважні причини та об'єктивні обставини, які мають істотне значення та підтверджують відсутність його вини у несвоєчасному виконанні своїх зобов'язань по виплаті заробітної плати перед позивачем. Дані обставини підтверджуються Договором № 1798 від 25.11.2005 року, укладеним між ПрАТ "Рівнеазот" та РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" про очистку каналізаційних госппобутових та промислових стічних вод усього міста Рівне. Останнє має заборгованість перед ПрАТ "Рівнеазот", яка станом на 16.05.2017р. становила 11238581,67 грн. в зв'язку з чим утримання очисних споруд здійснюється за власні кошти ПрАТ "Рівнеазот".Також, 7 березня 2017 року, ПрАТ "Рівнеазот" було повністю обмежено поставку природного газу, що унеможливило виробництво ним мінеральних добрив та іншої продукції хімічної промисловості.

Вважає, що порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками товариство діє у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч.2 ст.1171 ЦК України є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі.

Крім того, зважаючи на те, що ПрАТ "Рівнеазот" є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування позивач не був позбавлений можливості звернутися в центр зайнятості після звільнення для отримання виплати допомоги по безробіттю.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому вона задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і ці обставини не оспорювалися, ОСОБА_4 працював в ПрАТ "Рівнеазот" та наказом №712-ВК від 17 березня 2017 року був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю з 21 березня 2017 року.

Розрахунок з ОСОБА_4 у день звільнення роботодавцем не було проведено, цього не зроблено і на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та, встановивши, що при вирішенні спірних прав та обов'язків підлягають до застосування норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із ПрАТ "Рівнеазот" на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 березня 2017 року по 20 грудня 2017 року.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз'яснюється у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня, після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції вірно виходив із того, що з вини відповідача позивачу не виплачена належна останньому сума зарплати у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а тому наявні правові підстави для застосування норм ст. 117 КЗпП України.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 87938 грн. 88 коп. визначений судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995р. №100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Сторони розмір стягнутої судом першої інстанції суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не оспорюють та не оскаржують.

Доводи апеляційної скарги про не зазначення судом в оскаржуваному рішенні стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів не є підставою для його скасування, так як відповідно до ст. 168.3 Податкового кодексу України розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем), яким є ПрАТ "Рівнеазот" .

Покликання відповідача на відсутність його вини у невиплаті належних позивачу сум при звільненні в зв'язку з наявністю непогашеної заборгованості РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" перед ПрАТ "Рівнеазот", а також неможливістю виробляти продукцію в наслідок обмеження постачання природного газу, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строків розрахунку із звільненим працівником у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України, є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі, так як вказана правова норма передбачає підстави для звільнення від відшкодування шкоди, а не від відповідальності роботодавця за невиплату належних працівнику сум при звільненні, а тому не підлягає застосуванню до правовідносин, що склалися між сторонами.

Звернення до центру зайнятості після звільнення для отримання виплати допомоги по безробіттю є правом, а не обовязком позивача та не впливає на обовязок відповідача виплатити працівнику середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот".

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_1

ОСОБА_2