Справа № 159/4714/17
Провадження № 2/159/189/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Державна іпотечна установа, про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправними записів про іпотеку до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04.12.17 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, і. н. 248 785 08 від 29.09.15 р.; визнати протиправним та скасувати запис № 113 912 99 від 29.09.15 р. про іпотеку до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, внесений відповідачем; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, і. н. 248 784 60 від 29.09.15 р.; визнати протиправним та скасувати запис № 113 912 60 від 29.09.15 р. про іпотеку до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, внесений відповідачем. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.01.08 р. між ним та ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит"» (далі - банк) було укладено договір про відкриття кредитної лінії № Ф1 - 08/58 909 - 28 (далі - кредитний договір), за яким банк зобов'язався відкрити йому невідновлювальну кредитну лінію на умовах договору в розмірі 167 900 грн. з оплатою по процентній ставці 16,5 % річних. 18.01.08 р. між ОСОБА_4 та ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит"» було укладено договір поруки № 58 909 - П1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язувався солідарно з позичальником і у повному обсязі відповідати перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором. 18.01.08 р. між ОСОБА_5 та ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит"» було укладено договір поруки № 58 909 - П2, відповідно до умов якого поручитель зобов'язувався солідарно з позичальником і у повному обсязі відповідати перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором (далі - договори поруки). Для забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ним та банком також було укладено іпотечний договір № 58 909 - 3, відповідно до умов якого він передав банкові в іпотеку житловий будинок заг. пл. 89,4 кв. м, житл. пл. 57 кв. м з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку пл. 0,0 643 га, по вул. Купріна, 3 у м. Ковелі Волинської області. 26.08.14 р. банк звернувся до Ковельського міськрайсуду Волинської області з позовом до нього та поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 10.09.14 р. було відкрито провадження у справі № 159/5 263/14 - ц провадження № 2/159/1 185/14 за згаданим вище позовом. 17.09.15 р. Правлінням Нацбанку України було прийнято постанову № 612 „Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит"№ до категорії неплатоспроможних". У зв'язку з цим, за умовами договору від 11.02.15 р. № 17/4 - В про відступлення права вимоги (далі - договір відступлення), укладеного між банком та Державною іпотечною установою (третьою особою у справі), з 17.09.15 р. право вимоги за кредитом перейшло до третьої особи. 17.10.15 р. він отримав рекомендованим листом № 010 повідомлення третьої особи від

12.10.15 р. № 7 118/11/2 про відступлення вимоги згідно з договором відступлення як договором факторингу, та вимогу сплати 129 210 грн. 64 коп. „боргу" незалежно від судового рішення по справі № 159/5263/14 - ц як подвійну вимогу. Це спонукало його звернутись до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення, відомості за якою було внесено 14.11.15 р. до ЄРДР за № 120 150 301 100 014 04 з попередньою правовою кваліфікацією: за ст. 190 КК України (шахрайство). Відповідно до постанови Правління Нацбанку України від 17.12.15 р. № 898 „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит"», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) було прийнято рішення від 18.12.15 р. № 230, „Про початок процедури ліквідації ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит"» та делегування повноважень ліквідатора банку", за яким було розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку заст. нач. відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6 на 2 р. з 18.12.15 р. до 17.12.17 р. включно. 29.04.16 р. банк звернувся до Ковельського міськрайсуду Волинської області із заявою про залишення позову без розгляду. Ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 31.05.16 р. у вказаній вище цивільній справі позовну заяву банку було залишено без розгляду. З моменту укладення іпотечного договору зміни до нього не вносились, додаткові угоди не укладались. Відповідач не зверталась до нього з пропозицією щодо внесення змін до іпотечного договору. Третя особа як новий кредитор до суду з позовом про стягнення з нього боргу не зверталась, тим самим пропустивши строк звернення до суду (позовну давність). Тому він, знаючи із ЗМІ про численні факти незаконної перереєстрації іпотечного майна нотаріусами на інших осіб без вчинення нотаріальних дій щодо посвідчення правочину про відчуження майна, вирішив поцікавитись, чи не було здійснено незаконних оборудок з майном, переданим ним в іпотеку. З Інформаційної довідки від 02.11.17 р. № 102 355 323 з Державного речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру/заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (далі - Інформаційна довідка) (додаток 7), він дізнався, що 29.09.15 р. відповідачем було внесено оспорюваний ним запис № 113 912 99 про іпотеку на підставі оспорюваного власного рішення № 248 785 08 від 29.09.15 р., і іпотекодержателем зазначено третю особу; що 29.09.15 р. відповідачем було внесено оспорюваний ним запис № 113 912 60 про іпотеку на підставі оспорюваного власного рішення № 248 784 60 від 29.06.15 р., і іпотеко держателем зазначено третю особу. Такі дії відповідача щодо перереєстрації іпотекодержателя вважає незаконними з огляду на наступне:

1. покликаючись на ч. 1 ст. 1 077, ч. 1 ст. 1 078 ЦК України, ст. 1 Закону України „Про іпотеку", зазначає, що оскільки факторинг не є універсальним правонаступництвом, вимоги клієнта до боржника, пов'язані з отриманням від боржника будь - яких робіт, послуг або інших благ у натуральній формі, не можуть бути предметом відступлення за договором факторингу. Договір передачі прав вимоги за іпотечним договором суперечить положенням ст. 1 078 ЦК України та згідно із ст. 228 ЦК України є нікчемним як такий, що оскільки порушує публічний порядок - спрямований на незаконне заволодіння майном. Покликаючись на ч. 2 ст. 215 ЦК України, зазначає, що нікчемний договір не потрушує визнання його недійсним у судовому порядку.

2. покликаючись на ст. ст. 9, 10 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ч. ч. 1, 3 ст. 46 - 1 Закону України „Про нотаріат", зазначає, що законодавець наділив нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у результаті нотаріальних дій, а саме: нотаріус здійснює державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких була проведена раніше, тобто, до 01.01.13 р., а також здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в результаті нотаріальної дії з такими об'єктами. Також нотаріусу безпосередньо при вчиненні нотаріальної дії надана можливість отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначено Розд. IV Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 15 цього Закону, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначається КМ України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Покликаючись на постанову від 17.10.13 р. № 868, що діяла на час виникнення спору, зазначає, що нею затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок державної реєстрації), згідно з п. 64 якого державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видачі нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передача заставної, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводяться з урахуванням особливостей, визначених цим Порядком державної реєстрації. Зазначає, що з п. 37 Порядку державної реєстрації, визначено перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. Зазначає, що згідно з п. 67 Порядку державної реєстрації, для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник також подає укладений в установленому законом порядку договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав. Покликаючись на ч. 1 ст. 24 Закону України „Про іпотеку", зазначає, що, враховуючи, що договір факторингу не є договором про відступлення (купівлю) прав вимоги за договорами забезпечення виконання грошових зобов'язань, документом, що підтверджує перехід речового права на нерухоме майно в спірній ситуації має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до іпотечного договору. Однак, згідно відомостей Інформаційної довідки, оспорювані реєстраційні записи вчинено відповідачем на підставі власних дискреційних рішень. Тому він вважає, що оспорювані реєстраційні записи було вчинено

відповідачем з перевищенням власних повноважень. Покликаючись на ч. 2 ст. 19 Конституції України, зазначає, що оспорювані реєстраційні записи становлять загрозу незаконного захоплення його майна третьою особою, яка, пропустивши строк позовної давності щодо стягнення з нього грошової суми за кредитним договором, втратила право такої грошової вимоги. Тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник, кожен зокрема, позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві; представником у вступному слові надано пояснення, що є аналогічним доводам позивача, викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з»явилась, хоча належно оповіщена. Причини своєї неявки суду не повідомила. Ні письмового заперечення проти позову, ні письмового відзиву на позовну заяву до суду не подала.

Представник третьої у судове засідання також не з»явився, хоча третя особа належно оповіщена. Причини своєї неявки свого представника суду не повідомила.

04.01.18 р. та 09.01.18 р. до суду надійшло письмове пояснення представника третьої особи щодо позову, суть якого полягає у тому, що він вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що до задоволення не підлягають. Зазначає, що 18.01.08 р. між банком та позивачем було укладено кредитний договір на умовах, вказаних позивачем у позовній заяві. З метою забезпечення виконання зобов»язань позивальника за кредитним договором, 18.01.08 р. між позивачем та банком також було укладено іпотечний договір на умовах, вказаних позивачем у позовній заяві. Сторони іпотечного договору обумовили накладання заборони відчудження предмета іпотеки. 17.09.15 р. за постановою Нацбанку України № 612 вказаний вище банк було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду процедури виведення цього банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації. Ця обставина призвела до набрання 17.09.15 р. чинності договором відступлення, що був укладений між вказаним вище банком та третьою особою, посвідченим відповідачем як нотаріусом 11.02.15 р. і зареєстрованим у реєстрі за № 616 у частині відступлення банком і набуття третьою особою всіх прав вимоги за іпотечним договором, у якому позичальником виступає позивач. Листом третьої особи з вих. № 7 118/11/2 від 12.10.15 р. позивач був належно повідомлений про право вимоги третьої особи за кредитним договором, іпотечним договором і договорами поруки відповідно до договору відступлення. Вважає, що із змісту позовної заяви слідує, що позивач був обізнаний, що третя особа є новим кредитором за кредитним договором, тому зобов»язаний сплачувати грошові кошти саме на рахунок останньої. Вважає, що доводи позивача у тій їх частині, що договір факторингу не є договором про відступлення права вимоги за договорами забезпечення виконання грошових зобов»язань, і що документом, що підтверджує перехід речового права на нерухоме майно має бути додаткова угода про внесення змін до іпотечного договору, є хибними, з огляду на положення ст. ст. 512, 513, ч. 1 ст. 516 ЦК України. Зазначає, що договір відступлення не визнаний недійсним у судовому порядку, про його укладання позивача було належно повідомлено, а тому третя особа має всі права, передбачені договором, чинним законодавством як кредитор за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки. Покликаючись на ч. ч. 1, 3 ст. 4, ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 1 054, ст. ст. 526, 610 ЦК України, зазначає, що з умов кредитного договору випливають обов»язки позивача по поверненню кредитних ресурсів, отриманих за ним, що останній належним чином не виконує. Покликаючись на ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зазначає, що сплив терміну позовної давності не є підставою для невиконання зобов»язання. Кредитний договір позивачем як позичальником не оспорювався та є чинним.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, врахувавши письмові пояснення представника третьої особи, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені у цій статті, однак, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Дійсно, як слідує з копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта № 102 355 323 від 02.11.17 р., відповідачем 29.09.15 р. було вчинено оспорювані записи, прийнято оспорювані рішення як нотаріусом та реєстратором, та позивач як власник нерухомого майна, що є предметом іпотечного договору у відповідному реєстрі зазначений відповідачем у спецрозділі Актуальної інформації про державну реєстрацію Іпотеки 29.09.15 р. як боржник за основним зобов"язанням, яким є кредитний договір; іпотекодержателем зазначено третю особу.

Позивач зазначає, що вчинення відповідачем оспорюваних ним дій та прийняття відповідачем оспорюваних ним рішень може, на його думку, створити небезпеку втрати ним свого майна, переданого в іпотеку за договором іпотеки. Однак, пояснити суду, яким саме чином оспорювані дії та рішення відповідача порушили, порушують чи можуть порушити його права та охоронювані законом інтереси у майбутньому, позивач не зміг.

Доводи позивача у тій їх частині, що відповідач, діючи як нотаріус та реєстратор, не зверталась до нього із пропозицією знесення змін до іпотечного договору, є такими, що до уваги при вирішенні спору братись не можуть, так як відповідач як нотаріус та реєстратор при вчиненні тих дій та прийнятті тих рішень, що оспорюються позивачем, не виступала як сторона цивільно - правових правовідносин, що стосувались би іпотечного договору.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Відповідно до ст. ст. 202, 204 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За положеннями ст. ст. 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як слідує з копії кредитного договору, такий був укладений між позивачем як позичальником, та банком як кредитором 18.01.08 р. і сторони цього договору узгодили між собою його умови. Так, предметом договору є відкриття банком позивачеві не відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності у розмірі 167 900 грн. з оплатою по процентній ставці 16, 5 % річних. Саме за п. 5 кредитного договору, у забезпечення виконання зобов»язань за ним сторонами кредитного договору визначено, серед іншого, заставу нерухомості (іпотеку): житловий будинок із земельною ділянкою, що розташована у м. Ковелі Волинської області, по вул. Купріна, 3, заг. пл. 89, 4 кв. м., та земельна ділянка 643, 0 кв. м. Позивач як позичальник зобов»язався при цьому укласти з банком договір застави (іпотеки) вказаної вище нерухомості до 18.01.08 р..

Як слідує з копії іпотечного договору, такий було укладено 18.01.08 р. між банком та позивачем на виконання умов кредитного договору та предметом іпотеки є саме та нерухомість, що була обумовлена сторонами у кредитному договорі.

Вказані вище договори не оспорювались та є чинними.

17.09.15 р. за постановою Нацбанку України № 612 вказаний вище банк було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду процедури виведення цього банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації. Ця обставина призвела до набрання 17.09.15 р. чинності договором відступлення права вимоги № 17/4 - В, що був укладений між вказаним вище банком та третьою особою 11.02.15 р., та посвідченим нотаріусом 11.02.15 р., зареєстрованим у реєстрі за № 616, у частині відступлення банком і набуття третьою особою всіх прав вимоги за кредитним договором, іпотечним договором, договорами поруки.

Вказана вище обставина оспорюється позивачем та його представником лише в частині правомірності переходу до третьої особи прав вимоги в цілому, а третьою особою - не оспорюється.

Відповідно до ст. 1 077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Із змісту вказаної вище норм права випливає, що факторинг передбачає заміну кредитора у зобов'язанні, а тому до цих відносин можуть застосовуватися і загальні положення гл. 47 ЦК в частині заміни кредитора у зобов'язанні.

Тобто, третьою особою було замінено кредитора у зобов»язанні за кредитним договором, умови якого передбачали таке забезпечення зобов»язання як іпотечний договір, предметом якого визначено сторонами кредитного договору конкретну нерухомість.

Таким чином, банк як кредитор до відступлення права вимоги, мав право захистити своє право на умовах, визначених у кредитному договорі, в іпотечному договорі.

Третя особа як нинішній кредитор має аналогічне право.

Покликання позивача у підтвердження підставності свого позову на те, що договір відступлення не стосувався іпотечного договору, на думку, суду, є безпідставними, не знайшли свого ствердження в суді та не підтверджують підставності вимог позивача до відповідача.

Крім того, як слідує із змісту ст. 1 082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Тобто, вказаною вище нормою права визначено, що якщо, за певних обставин, позивач як боржник виконає грошову вимогу факторові, якою в даний час третя особа у справі, то він звільняється від обов»язку перед банком як клієнтом за договором факторингу. А такий обов»язок позивача перед банком визначений як кредит ним договором, так, і, за умов його невиконання, іпотечним договором.

За змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як на дату укладення іпотечного договору, так і на час вчинення оспорюваних дій та рішень відповідача, так і на даний час предмет іпотеки знаходиться у володінні і користуванні позивача як іпотекодавця.

Відповідно до змісту ст. ст. 3, 4 Закону України «Про іпотеку» у її редакції, чинній на дату укладання іпотечного договору, іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою, на підставі повідомлення іпотекодержателя, в якому зазначається відповідна інформація, у т. ч. - про дату припинення основного зобов»язання.

Реєстрація іпотечного договору була проведена нотаріусом у день його укладення, і у іпотечному договорі його сторони обумовили накладення заборони відчудження предмету іпотеки, що було зареєстровано приватним нотаріусом Ковельського міськнотокругу 18.01.08 р. відповідно до чинного на той час законодавства.

Тому доводи позивача про зміст ст. 1 077 ЦК України, що містяться у тексті позовної заяви, суд вважає його власним помилковим тлумаченням змісту цієї статі ЦК України, і таким, що не слід брати до уваги.

Копією листа третьої особи з вих. № 7 118/11/2 від 12.10.15 р. стверджується, що нею позивач був належно повідомлений про право вимоги третьої особи за кредитним договором, іпотечним договором і договорами поруки відповідно до договору відступлення. Третьою особою цим листом також було повідомлено позивача і про те, що відомості про здійснення такого відступлення було зареєстровано відповідачем як реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про що надано відповідний витяг.

Ні позивачем, ні його представником не заперечується отримання позивачем такого листа з додатками.

Суд враховує, що згідно із ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у його редакції, чинній на дату вчинення оспорюваних дій та прийняття оспорюваних рішень, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.13 р., визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Будь - які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.13 р., визнаються дійсними згідно з ч. 3 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 28 цього Закону. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах АР Крим, області, міст Києва та Севастополя.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у його редакції, чинній на дату вчинення оспорюваних дій та прийняття оспорюваних рішень, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, а саме: інші речові права відповідно до закону.

Таким іншим речовим правом є іпотека. Предмет іпотечного договору як об'єкти нерухомого майна є такими, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав відповідно до ст. 5 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у його редакції, чинній на дату вчинення оспорюваних дій та прийняття оспорюваних рішень.

Таким чином, виникнення у третьої особи речового права на предмет, у т. ч., іпотечного договору, безсумнівно, тісно пов»язане з державною реєстрацією договору відступлення від 11.02.15 р..

А внесення відповідачем оспорюваних записів та прийняття нею ж оспорюваних рішень, після державної реєстрації договору відступлення, на думку суду, відповідає положенням Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до змісту ст. 9 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у його редакції, чинній на дату вчинення оспорюваних дій та прийняття оспорюваних рішень, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8 - 1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 01.01.13 р., запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених п. п. 4 і 6 ч. 2 ст. 9 цього Закону. Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Відповідно, порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначено у розд. IV Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у його редакції, чинній на дату вчинення оспорюваних дій та прийняття оспорюваних рішень.

Ні позивачем, ні його представником не наведено суду доводів на підтвердження того, що оспорювані дії та рішення відповідача було вчинено у порушення чи без дотримання вимог Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у його редакції, чинній на дату вчинення оспорюваних дій та прийняття оспорюваних рішень.

Покликання позивача на те, що договором відступлення не охоплено правовідносини за договором іпотеки; що із ЗМІ йому відомі факти зловживань при реєстрації чи перереєстрації іпотек, не можуть бути покладені в основу судового рішення про задоволення позовних вимог позивача і не можуть слугувати підставою для визнання протиправними та скасування оспорюваних рішень відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; визнання протиправними та скасування записів про іпотеку, здійснених відповідачем.

Покликання позивача на положення чинного цивільного законодавства, що регулює інститут позовної давності, не має стосунку до предмету спору і судом до уваги не приймається.

Доказів на спростування наведеного вище висновку суду ні позивач, ні його представник суду не надали.

А тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю та необгрунтованістю.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що позивач за законом звільнений від сплати судового збору, тому вони мають бути віднесені на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 209, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 16, 202, 204, 626 - 628, ч. 1 ст. 1 054, ст. ст. 1 077, 1 082 ЦК України, ст. ст. 1, 3,4 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 3, 4 Закону України «Про іпотеку» у її редакції, чинній за станом на 18.01.08, ст. 3, п. 3 ч. 1 ст. 4, ст. 9 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у його редакції, чинній за станом на 29.09.15 р., суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Волинської області як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_1, прож. за адресою: АДРЕСА_1

Представник позивача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2., паспорт НОМЕР_2, прож. за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, адреса: АДРЕСА_3.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державна іпотечна установа, адреса: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 34, .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_7, паспорт НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_4

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення виготовлено 06.02.18 р.