АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/9020/14-ц Головуючий суддя І інстанції Штих Т. В.
Провадження № 22-ц/790/153/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просила суд поділити спільне майно подружжя. Після уточнення своїх вимог 16 травня 2016 року ОСОБА_4 остаточно просила визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наступне майно:

- нежитлові приміщення 1-го поверху № 81-1 - 81-9 загальною площею 59,7 кв.м у житловому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1

- будівельні матеріали, з яких складається авто бокс АДРЕСА_2

- цифрову рентгенографічну систему HDS, установку стоматологічну GRANUM TS 8830 зі стоматологічним кріслом, рентгенівський апарат Gendex 765 DC, інше медичне устаткування та інструменти, офісні меблі на загальну суму 261805 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на ? вищевказаних нежитлових приміщень,

а також визнати за відповідачем ОСОБА_3 право власності на наступне майно:

-будівельні матеріали, з яких складається автобокс АДРЕСА_2

-цифрову рентгенографічну систему HDS, установку стоматологічну GRANUM TS 8830 зі стоматологічним кріслом, рентгенівський апарат Gendex 765 DC, інше медичне устаткування та інструменти, офісні меблі, всього майно на загальну суму 378305 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію різниці між вартістю присудженого кожному майна у розмірі 189152,50 грн., а також вартість понесених витрат на проведення оцінки спільного майна подружжя у сумі 6800 грн.

Позивач також просила суд визначити порядок користування сторонами вищевказаними нежитловими приміщеннями відповідно до їх часток у спільному майні подружжя.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень першого поверху АДРЕСА_3

Встановлено між співвласниками нежитлових приміщень першого поверху АДРЕСА_4, відповідно до часток у праві власності, кожного з них, на вказані приміщення ( по 1/2 ) порядок користування приміщеннями:

- виділено в користування ОСОБА_4 приміщення №81-3 площею 12,5 кв.м.,

- виділено в користування ОСОБА_3 приміщення №81-1 площею 12,8 кв.м.,

- приміщення №81-2 площею 0,8 кв.м., №81-4 площею 3,4 кв.м., №81-5 площею 14 кв.м., №81-6 площею 2,1 кв.м., №81-7 площею 2,1 кв.м., №81-8 площею 9,0 кв.м., №81- 9 площею 3,0 кв.м. залишено у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на наступне майно:

- будівельні матеріали, з яких складається автобокс АДРЕСА_5

- установка стоматологічна "АМ 2000", рентгенівський апарат Gendex 765 DС (вартість - 44107 грн.), а також на стоматологічні інструменти та офісні меблі, а всього майно на загальну суму 244880 грн.

Визнано за ОСОБА_4, право власності на наступне майно:

- цифрова рентгенографічна система НDS, установка стоматологічна GRANUM TS 8830 зі стоматологічним кріслом, стерилізатор повітряний ГП-40, фартук рентгенозахисний, стоматологічні інструменти та офісні меблі на загальну суму 133415 грн.

Стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в якості компенсації різниці в вартості присудженого майна, грошові кошти в розмірі 55732,50 гри., а також половину сплаченої позивачем вартості висновку про вартість майна у сумі 3400 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 Стягнути з позивача на його користь понесені суму судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування скарги зазначив, що висновки суду є необґрунтованими, не відповідають наявним у матеріалах справи доказам про те, що спірне майно є особистою власністю відповідача, який з 2003 року займається приватною стоматологічною практикою, отримав відповідну ліцензію і був зареєстрований в якості ФОП. Зазначив, що суд безпідставно поділив майно, наявність якого не доведена: будівельні матеріали, з яких складається автомобільний бокс та цифрову рентгенографічну систему HDS, вартість поділеного майна належним чином не підтверджена.

Позивач та її представника правом на подання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Положенням п. 8 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 9 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, який діє у складі колегії суддів, відповідно до ст.367, 368 ЦПК України вислухав доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судової справи, дослідив матеріали справи в межах розглянутого судом позову, доводів та вимог апеляційної скарги, і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що усе придбане сторонами під час спільного шлюбу майно, про поділ якого заявила позивач, відповідно до ст. 60 СК України є спільним сумісним майном подружжям і тому. Тому, відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України це майно підлягає поділу з урахуванням висновків оцінювача про вартість цього майна, суд вважав за можливе здійснити його поділ.

Однак колегія суддів з таким висновком суду не може погодитися, з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначені вимоги про законність і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналогічні вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду були визначені у ст. 213 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день розгляду справи районним судом.

Оскаржене рішення вказаним вимогам ст. 263 ЦПК України у повній мірі не відповідає.

За загальним правилам, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

Саме з такого розуміння закону виходив Верховний Суд України при розгляді аналогічних справ про поділ спільного майна подружжя (постанова від 02 жовтня 20134 року у справі № 6-79цс13, постанова від 19 лютого 2014 року у справі № 6-5цс14, постанова від 11 березня 2015 року у справі № 5-21цс15, постанова від 13 червня 2016 року у справі № 6-1752цс15)

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець (ФОП) відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

ФОП, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз статей 57, 60 та 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Саме з такого розуміння змісту вказаних норм сімейного права виходив Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-1752цс15, яка була обов'язковою для застосування районним судом відповідно до правил ст. 360-7 ЦПК України в редакції, яка діяла на день розгляду справи, і є чинним джерелом права на день апеляційного перегляду справи відповідно до змісту ч. 4 ст. 263 ЦПК України, згідно якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, оскільки він за своїм конституційним статусом найвищого суду, визначеного у ст. 125 Основного закону України в редакції Закону № 1401-VIII від 02.06.2016, в питаннях судочинства є правонаступником Верховного Суду України в системі судоустрою України.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду в Україні не ухвалила судового рішення про відступлення від зазначених висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, згідно до п. 7 розділу ХІІІ перехідних положень до ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, , з урахуванням змісту ч. 4 ст. 263 ЦПК України, - такі правові висновки є обов'язкові для застосування судами України.

Однак суд першої інстанції змісту вказаних норм матеріального права не врахував і всупереч вимог ст. 263 ЦПК України належним чином не з'ясував, з якою метою і за рахунок яких коштів було придбане майно, яке підлягає поділу між подружжя; не з'ясував, за рахунок яких коштів це майно було придбане, внаслідок чого дійшов помилкових висновків.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що з 06 серпня 1995 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі. Цей шлюб розірвано 13 серпня 2014 року, відповідно до рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова.

Під час перебування у шлюбі за спільні кошти позивачем та відповідачем 06 серпня 2007 року за договором купівлі продажу квартири подружжям придбано квартиру під номером 81 (вісімдесят один), що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 загальна вартість придбаної квартири становила 348 450 грн., 00 коп. Квартиру зареєстровано за Відповідачем.

У 2007 році відповідач здійснив реконструкцію спірної квартири та облаштував в ній стоматологічний кабінет з окремим виходом. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.10.2007 року по цивільній справі 2-8443/07 за ОСОБА_3 було визнане право власності на нежитлові приміщення на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 загальною площею 59,7 кв.м. Згідно технічного паспорту нежитловим приміщенням присвоєно літеру «А-5».

Також під час спільного шлюбу було придбано установку стоматологічну «АМ 2000»,установку стоматологічну GRANUM TS 8830 зі стоматологічним кріслом, рентгенівський апарат Gendex 765 DС, фартук рентгенозахисний, цифрову рентгенографічна система НDS, стерилізатор повітряний ГП-40, стіл з мийкою та полицями та дверцями із ДСП 2000x500x800, стіл з полицею та дверцями із ДСП ламінованого 2500x400x800, 2 шт., диван 1500 мм., 2 шт., шафу платяну 1500x2000x500 мм, стіл з мийкою, полицею та дверцею із ДСП ламінованого 2500x600x800, тумба з 4 ящиками на колесах 600x800x600 мм, шафу для документів 1500x2000x500 мм, шафу-купе 1600x2400x500 мм, комплект лотків з інструментарієм, 30 штук, , зонд, 30 шт., пінцет, 30 шт., шпатель, 30 шт., гладілка, 30 шт., ручку для дзеркала, 30 шт., дзеркало, 30 шт.

Згідно висновку оцінювачів від 12.05.2016 ринкова вартість приміщень стоматологічного кабінету 1-го поверху загальною площею 59,7 кв.м у жилому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1 складає 995000 грн., без урахування ПДВ. Загальна вартість стоматологічного устаткування, інструментів та меблів, стосовно яких виник спір, складає 261805 грн., у тому числі цифрової рентгенографічної системи HDS - 50297 грн., установки стоматологічної «АМ 2000» - 44107 грн.; стерилізатор повітряний ГП-40 - 4745; автобоксу АДРЕСА_2

Однак при цьому суд першої інстанції не з'ясував, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, що вказаний автобокс належить подружжю. Як вбачається із наданого головою Гаражного кооперативу «Кіровець» довідки № 4 від 20.01.2018 відповідач ОСОБА_3 є членом цього кооперативу. При цьому гаражний бокс НОМЕР_2 на праві власності належить не йому, а кооперативу. Ордер № 085 від 02.09.2004 не є документом, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на вказаний автобокс, він був наданий для безперешкодного входу/заїзду на територію гаражного кооперативу (а.с. 306 т. 2).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що доказів про те, що пай за вказаний автомобільний бокс був повністю сплачений подружжя позивач до суду не надала, як і належних і допустимих доказів про наявність у складі спільного сумісного майна подружжя вищевказаної цифрової рентгенографічної системи HDS, яка була оцінена у суму 50297 грн.

Крім того, суд першої інстанції не з'ясував, що в матеріалах справи наявні ліцензії МОЗ України на право здійснення ОСОБА_3 медичної практики (ортопедична стоматологія) в якості ФОП (ІН НОМЕР_1) з 09 червня 2003 року, строк дії яких неодноразово продовжувався. Суд також не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам: довідки від 06 червня 2011 № 103 про стан матеріально-технічної бази суб'єкта господарської діяльності, необхідної для провадження господарської діяльності з медичної практики, яку здійснював саме відповідач ОСОБА_3 у приміщенні стоматологічного кабінету загальною площею 59,7 кв.м. за вищевказаної адресою у АДРЕСА_2 Вказана довідка містить перелік оснащення медичного призначення (медобладнання), що використовуються в цьому стоматологічному кабінеті: установка стоматологічна «АМ 2000» - 1, лампа бактерицидна - 2, стеріалізатор повітряний - 1, комплекті лотків з інструментом - 2, одноразовий текстиль - 20, рентгенівський апарат «Gendex 765 DС» - 1, фартух рентгенівський захисний, набір меблів - 2 (а.с. 117-122 т.1).

Серед цього майна відсутня цифрова рентгенографічна система НDS, існування якої позивач в суді не довела.

Суд також помилково не взяв до уваги, що частина спірного майна була придбана відповідачем не за спільні кошти подружжя, а в результаті здійснення підприємницької діяльності, тобто за кошти, які належали йому особисто, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України свідчить про належність цього майна до особистої приватної власності ОСОБА_3 і тому вони не підлягало поділу.

Як вбачається з договору № 31 від 22.05.2013 установку стоматологічну «АМ-2000» разом з компресором ДК 50 103 на умовах 100% попередньої оплати придбав ОСОБА_3 і при цьому він діяв в якості ФОП. (а.с. 132 т.1). Відповідно до накладної № 38 від 26.10.2010 та специфікації до договору № 38 від 22.10.2010 стерилізатор повітряний ГП-40 такою був придбаний ФОП ОСОБА_3 (а.с. 135-136 т. 1).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції безпідставно включив до складу спільного майна подружжя, яке підлягало поділу: автомобільний бокс вартістю 116500 грн. а також цифрова рентгенографічна система НDS вартістю 50297 грн., установку стоматологічну «АМ-2000» з компресором вартістю 44107 і стерилізатор повітряний ГП-40 вартістю 4775 грн., а всього майно на суму 215679 грн.

Крім того, як вбачається із рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2014 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, сторони не проживали разом однією сім'єю і шлюбні відносини між ними були припинені з жовтня 2013 року (а.с. 35 т.1).

Суд не з'ясував, що сторони придбали квартиру у 2007 року за рахунок, у тому числі споживчого кредиту, що підтверджує наявна в матеріалах справи копія цього договору № 0 від 06.08.2007, а також - заява позивача від 06.08.2007 про її згоду на укладення цього договору (а.с. 70-73, 200 т.1). Як вбачається з цього договору кредит від банку в сумі 45000 доларів США, що на той день складало 227250 грн., зі строком повернення 06.08.2028 отримав ОСОБА_3 Згідно виписки за вказаним кредитним договором (а.с. 40-65 т.1), а також наданими відповідачем банківських квитанцій, він за період з жовтня 2013 року достроково погасив вказаний кредит на суму 9625,02 дол. США (а.с. 292-304 т. 2)

Оскільки відповідач сплатив борг за кредитом вже після припинення шлюбних відносин з позивачем, тобто за рахунок особистих коштів, відповідно до змісту ст.ст. 57, 60, 69, 71 СК України половина його вартості, в сумі 4812,51 дол. США, що складає за офіційний курсом на день ухвалення рішення районним судом, 4812х27,15 = 130659,65 грн. припадає на частку позивача.

Сторони визнали, що у приватною стоматологічної практикою у вищевказаною стоматологічному кабінеті займався лише відповідач, позивач здобула медичну освіту пізніше і працює стоматологом в іншому закладі охорони здоров'я.

Таким чином, спірне майно, у тому числі переобладнаний з жилого приміщення у нежитлові приміщення стоматологічного кабінету з усім його наповненням у вигляді меблів, медичного устаткування, інструментів та матеріалів, крім майна, яке увійшло до складу спільного майна подружжя, - використовував для здійснення професійної діяльності, стоматологічної практики, в якості ФОП лише відповідач ОСОБА_3

Як пояснила позивач під час апеляційного розгляду справи, в результаті поділу майна подружжя вона б хотіла отримати кошти для того, щоб утримувати себе і дитину, можливо розпочати свою справу.

Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. При здійсненні поділу в судовому порядку суд також виходить з презумпції рівності часток та «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів. спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Згідно до ч.3 ст. 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Оскільки спірне майно подружжя належать до речей для професійних занять відповідача, а реальний його поділ позбавить відповідача можливості продовжувати свою професійну діяльність, відповідно до наведених норм матеріального права та правових позицій Верховного Суду України, виходячи із загального принципу цивільного судочинства, справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) - в порядку поділу цього майна його варто залишити у особистій приватній власності відповідача, а позивач натомість має право отримати грошову компенсацію половини його вартості. З цих підстав, а також з урахуванням недоведеності технічної можливості, також не підлягають задоволенню вимоги позивача про визначення порядку користування стоматологічним кабінетом.

Таким чином, в порядку поділу спільного майна подружжя, в межах доведеного, відповідач повинний сплатити позивачу: (995000 + 261805 - 50297 - 44107 - 4775)/2 - 130659,65 = 578813 - 130659,65 = 448153,35 грн.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи скарги про недостовірність оцінки вартості спірного майна, оскільки всупереч передбаченого у ст. 81 ЦПК України процесуального обов'язку відповідач належними і допустимими докази ці висновки не спростував і своїх розрахунків з цього приводу не надав.

Інші доводи скарги стосовно належності всього майна до особистої приватної власності відповідача також не знайшли свого підтвердження і тому колегія суддів їх також відхиляє.

З огляду на те, що суд неповно з'ясував обставини щодо складу спільного майна подружжя, внаслідок чого порушив норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, колегія суддів на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене, відповідно до ст. 141 ЦПК України також необхідно змінити розподіл судових витрат судом першої інстанцій, та відшкодувати пропорційно задоволеним вимогам понесені апелянтом судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2017 року - скасувати.

Позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 448153 (чотириста сорок вісім тисяч сто п'ятдесят три) гривні 35 коп. - половину вартості спільного майна подружжя.

У задоволенні позову ОСОБА_4 в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати у розмірі 2768 грн. 89 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 12.02.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

Л.В. Карімова.