Ухвала

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 644/2185/16-ц

провадження № 61-512 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» на рішення апеляційного суду Харківської області у складі головуючого-судді Черкасова В. В., суддів: Кокоші В. В., Пономаренко Ю. А. від 2 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» (далі - ТОВ Фірма «Елавус ЛТД») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що з 27 серпня 2012 року він працював у ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» на посаді інженера-економіста. 08 січня 2014 року його було звільнено з роботи за згодою сторін. При звільненні відповідач, у порушення вимог статей 115, 116 КЗпП України, не виплатив у повному обсязі належну позивачу заробітну плату. Судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 25 березня 2014 року, з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь позивача була стягнута заборгованість по заробітній платі за серпень-листопад 2013 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2015 року з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь позивача була стягнута заборгованість за грудень 2013 року та січень 2014 року, а також середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 28 січня 2014 року по 3 листопада 2014 року. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року стягнуто з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 4 листопада 2014 року по 27 березня 2015 року. Остаточний розрахунок з позивачем проведено 3 грудня 2015 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2015 року по 2 грудня 2015 року в сумі 26 872 грн 50 коп, а також компенсацію за нараховану, але невиплачену заробітну плату, станом на 2 грудня 2015 року, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 4 920 грн 93 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_3 з кредиторськими вимогами про виплату середнього заробітку та компенсації за нараховану, але невиплачену заробітну плату за час затримки за період з 28 березня 2015 року по 2 грудня 2015 року, будучи усвідомленим про порушення його трудових прав, не звертався та ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі № 922/3048/15 припинено провадження у справі про банкрутство ТОФ Фірми «Елавус ЛТД» через задоволення всіх кредиторських вимог, а також, з урахуванням частини четвертої статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Стягнуто з ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_3 суму середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28 березня 2015 року по 2 грудня 2015 року в сумі 26 872 грн 50 коп. Стягнуто з ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_3 компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 2 грудня 2015 року, з рахуванням індексу інфляції, в сумі 4 920 грн 93 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» не виплатило позивачу при звільненні належну та нараховану заробітну, тому, з урахуванням положень статей 115 -117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», з нього має бути стягнуто середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, а також компенсація за нараховану, але не виплачену заробітну плату.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» просить скасувати рішення апеляційного суду та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

1) апеляційний суд при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, у порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходив із кількості календарних днів, замість робочих;

2) апеляційним судом неправильно застосовані норми матеріального права, що визначені статтею 8-1 КЗпП України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у зв'язку з чим не звернув уваги на те, що у ОСОБА_3 відсутнє право на отримання відшкодування за затримку виплати заробітної плати на підставі статті 117Кодексу законів про працю, так як відшкодування за ст.117 Кодексу законів про працю України вже було раніше присуджене позивачу за рішенням суду;

3) апеляційним судом до спірних правовідносин неправильно застосовано Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, оскільки воно регулює відносини із виплат компенсації працівникам втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2000 року, а в даному випадку спірні правовідносини стосуються періоду з 28 березня 2015 року по 2 грудня 2015 року;

4) при обчисленні компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів її виплати, апеляційним судом не застосовано Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159;

5) апеляційним судом не застосовано до спірних правовідносин частину четверту статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у зв'язку з чим не врахував, що на момент ухвалення рішення пунктом 3 ухвали господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі № 299/3048/15, у якій брав участь позивач, визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

05 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ поновлено ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року та відкрито провадження в указаній справі.

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 та ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» про визнання морової угоди та проект мирової угоди.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за нараховану, але невиплачену заробітну плату призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 грудня 2017 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_3 та ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» про визнання морової угоди та дослідивши проект мирової угоди, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень статті 334 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент подання заяви про визнання мирової угоди) незалежно від того, за касаційною скаргою кого з осіб, які беруть участь у справі було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення процесуальних дій.

Згідно зі ст. 175 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент подання заяви про визнання мирової угоди) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує розгляд справи.

Аналогічна норма міститься й у частині першій статті 408 ЦПК України, якою передбачено, що незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення процесуальних дій.

Оскільки зі змісту поданої до суду мирової угоди вбачається, що вона укладена з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, які стосуються прав і обов'язків сторін, що не входять до предмету позову, тому колегія суддів вважає, що у визнанні мирової угоди необхідно відмовити і продовжити судовий розгляд справи.

Керуючись статтями 408, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 та товариству з обмеженою відповідальною Фірма «Елавус ЛТД» у визнанні мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальною Фірма «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
О. В. Ступак
Г. І. Усик