Справа № 2517/2841/12 Провадження № 22-ц/795/262/2018 Головуючий у I інстанції - Кантур А. М. Доповідач - Боброва І. О.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Бобрової І.О.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря Шкарупи Ю.В.,

Сторони:

заявник - державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції,

боржник - ОСОБА_2,

стягувач - ПАТ «Європейський страховий альянс»,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2013 року (під головуванням судді Кантура А.М.) у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Петрухно С.О. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України,

місце ухвалення судом першої інстанції ухвали - м. Прилуки,

дата складання судом першої інстанції повного тексту ухвали - 08.07.2013,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Петрухно С.О. звернувся з поданням, в якому просив вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі країни до виконання своїх зобов'язань боржника - ОСОБА_2

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2013 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданого Прилуцьким МРВ УМВС України в Чернігівській області, зареєстрованого за адресою: м. Прилуки, військове містечко 12, буд.62, кв.15, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання ним зобов'язань по сплаті боргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що сама по собі наявність невиконаних ним зобов'язань не є підставою для звернення державного виконавця з поданням і застосування обмеження виїзду за кордон. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання». Саме на державного виконавця покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Також апелянт зазначає, що обмеження виїзду за кордон порушує його конституційні права і свободи, які гарантуються низкою міжнародних угод, що поширюють свою дію й на Україну - Міжнародний пакт про громадянські права і Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.

У відзиві на апеляційну скаргу Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення та дотримання державним виконавцем норм матеріального закону при внесенні подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення боржника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції визнав за необхідне тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання ним зобов'язань по сплаті боргу, оскільки невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають матеріалам справи, є законними та обґрунтованими.

Судом по справі встановлено, що на виконанні у Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області до 02.10.2014 перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/2517/217, виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 20.07.2012 на виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 01.01.2012 у справі за позовом ПАТ «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у порядку регресу щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Європейський страховий альянс» 60011,88 грн.

За заявою стягувача від 01.03.2013 постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Петрухно С.О. від 01.03.2013 було відкрито виконавче провадження. На запит державного виконавця від 11.03.2013 Прилуцьким МВ УДМВС України в Чернігівській області повідомив, що боржник ОСОБА_2 18.07.2012 знявся з реєстрації за адресою АДРЕСА_1. Враховуючи ухилення боржника від виконання вищезазначеного рішення суду, державний виконавець в поданні від 08.07.2013 просив обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст.313 ч.2,4 ЦК України).

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на дату постановлення оскаржуваної ухвали суду) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час розгляду подання) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. 5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в України громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

Відповідно до ч. 6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час постановлення ухвали) боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Як було вказано вище, боржник ОСОБА_2 після ухвалення Апеляційним судом Чернігівської області рішення від 01.06.2012 про стягнення з нього в порядку регресу 60 011,88 грн, про яке він був обізнаний (а.с.111, 112,118), 18.07.2012 знявся з реєстрації та вибув до іншого населеного пункту, де на порушення ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції 2012 року), не виконав свого обов'язку та протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання не зареєструвався за новим місце проживання, що ускладнило виконання судового рішення і стало підставою для оголошення 15.08.2014 року розшуку боржника ухвалою Прилуцького міськрайонного суду (а.с.153).

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 пояснив, що до цього часу рішення суду ним не виконано. Жодного платежу на погашення боргу з 2012 по 2018 рік ним не зроблено. Пояснює невиконання рішення нестачею коштів, а також небажанням стягувача розстрочити борг.

Європейський суд з прав людини, застосовуючи ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположний свобод, неодноразово наголошував на тому, що судовий розгляд закінчується виконанням судового рішення, тобто виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження (справи "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, "Ромашов проти України" від 27 липня 2004 року, "Дубенко проти України" від 11 січня 2005 року, "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та інші).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 14 ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення державного виконавця з поданням. Нині ст. 18 ЦПК), судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Знявшись з реєстрації, та не повідомивши відповідно до ст. 77 ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення державного виконавця з поданням) про зміну свого місця проживання, ОСОБА_2 ухилився від виконання судового рішення, що в свою чергу призвело до порушення права стягувача ПАТ «Європейський страховий альянс», закріплене у Першому протоколі до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме на право мирно володіти своїм майном. Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України»,, «Агрокомплекс проти України»).

Оскільки гарантоване ст. 41 Конституції України право стягувача було порушено діями боржника, у суду першої інстанції були підстави для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі країни до виконання своїх зобов'язань боржника ОСОБА_2

Аналізуючи матеріали цивільної справи та матеріали виконавчого провадження, копії яких були досліджені судом, слід також зазначити, що саме постановлення судом першої інстанції ухвали від 08 липня 2013 року виявилося дієвим заходом, який сприяв зацікавленості боржника повідомити суд про своє місце проживання, яке боржник змінював неодноразово.

Європейський суд з прав людини в рішеннях "Іванов проти України" "Бурмич та інші проти України" наголосив, що питання невиконання в Україні рішень національних судів є системною та структурною проблемою.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі країни до виконання своїх зобов'язань передбачено п. 5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в України громадян України», було і є необхідним в демократичному суспільстві з метою захисту прав інших осіб, зокрема, права власності стягувача ПАТ «Європейський страховий альянс», гарантованого йому ст.41 Конституції України.

Вказане вище спростовує доводи апелянта з цього приводу.

Посилання апелянта на нову редакцію Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, на ст.18 ч.3 п.19, а також на ст.81 та 441 ЦПК України (в редакції 2017 року) не може бути взято апеляційним судом до уваги, оскільки вказані норми Законів в редакції, що вказана ОСОБА_2, на час розгляду подання судом першої інстанції в 2013 році, не існували. Колегією апеляційного суду існуючі на час розгляду подання норми, що регулювали вказане питання, процитовані вище.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2013 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає

Головуючий:Судді: