Дата документу 09.02.2018
Справа № 501/2369/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

07 лютого 2018 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Смирнова В.В.,

при секретарі Крамському Д.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про місце постійного проживання дитини разом з батьком, зміну розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2001р. по 2011р. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

В період шлюбу у них народилося двоє дітей - донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 червня 2010 року з ОСОБА_2 на користь відповідачки ОСОБА_3 стягнуто аліменти на неповнолітніх дітей.

З березня 2013 року син ОСОБА_4 добровільно проживає з ОСОБА_2 на його утриманні. Донька проживає з матірю.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 жовтня 2013 року позов ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини та скасування виплати аліментів на сина було задоволено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.01.2014 року скасовано вищезазначене рішення. Мирним шляхом з відповідачем ОСОБА_3 не дійшов згоди тому просить суд;

-Визнати постійне місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 разом з батьком, ОСОБА_2.

-Змінити розмір аліментів за рішенням Іллічівського міського суду 2010 року щодо стягнення з ОСОБА_2 1970 оку народження у твердій грошовій сумі 1300 грн. щомісячно на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_7, а саме, зменшити розмір виплати аліментів з 1300 грн. на 650 грн. з дня подачі позову з урахуванням трирічної давності у частині стягнення на сина та залишити без змін 650 грн. до досягнення повноліття ОСОБА_4

-Стягнути аліменти щомісячно з ОСОБА_3 у розмірі ? від усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_2 на утримання

малолітнього ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2) до досягнення повноліття 20.07.2022 року з урахуванням строку позовної давності у три роки до моменту подачі позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити в повному обємі.

Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 червня 2010 року з ОСОБА_2 оС.В. на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1300 грн. до повноліття доньки, а потім 650 грн. до повноліття сина (а.с.9).

Відповідно довідки про проживання ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_2 (а.с. 16).

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб і сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Отже, для розлучення малолітньої дитини, якою є ОСОБА_4, з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

Сам по собі факт переваги одного з батьків (ОСОБА_2В.) у матеріально-побутових умовах для проживання малолітньої дитини не може бути визначальним при вирішенні даного спору.

Крім того, суд не взяв до уваги, що малолітніх брата і сестру, які прив'язані один до

одного, недоцільно розлучати та передавати особі, яка у передбаченому законом порядку позбавлялася батьківських прав відносно іншої своєї дитини.

Оскільки правових підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини з батьком не вбачається, не підлягають задоволенню й похідні вимоги ОСОБА_2 щодо зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього та про стягнення на його користь аліментів з ОСОБА_3 на утримання сина.

За таких обставин суд постановляє рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 3-5, 7, 10, 19, 258, 264, 265, 268 ЦПК України, ч. 1 ст.161, ст.ст. 180,182, 183, 184, 192 СК України, Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VІ, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про місце постійного проживання дитини разом з батьком, зміну розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят гривень).

повний текст рішення складено та підписано 09 лютого 2018 року

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Смирнов.