Ухвала

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 644/9553/14-ц

провадження № 61-6109зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5,

розглянув заяву ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від

13 березня 2015 року, додаткового рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2015 року, ухвали апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня

2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від

13 березня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 72 500 грн за договором позики та 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі

2 133 грн 28 коп. У решті вимог ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2015 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в розмірі 12 662 грн 96 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 липня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 13 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 змінено та скасовано додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2015 року. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Харківської області від 16 липня 2015 року в частині стягнення суми позики, трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та інфляційних витрат скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 13 березня

2015 року та додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду

міста Харкова від 03 квітня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 13 березня 2015 року, додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2015 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2016 року залишені без змін.

05 грудня 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 13 березня 2015 року, додаткового рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2015 року, ухвали апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 355 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час подання заяви) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 599, 601 ЦК України.

На підтвердження наявності підстав для перегляду рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 13 березня 2015 року, додаткового рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2015 року, ухвали апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року та на постанову Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року № 6-2487цс15.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

02 лютого 2018 року вказану заяву передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши наведені у заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного Цивільного суду вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України

(в редакції, яка діяла на момент подання заяви) підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та, відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, виходили із того, що між сторонами виникли боргові зобов'язання на підставі укладеного договору. ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань належним чином не виконав, а тому вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими. При цьому, відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходив з того, що ОСОБА_5 не надав доказів про вчинення договору позики через введення його в оману.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року справа про припинення права власності на частку у спільному майні, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі наявних доказів та встановлених обставин у справі, виходили з того, що позивач не внесла вартість 1/2 частки спірної квартири на депозитний рахунок суду, чим не виконала вимоги частини другої статті 365 ЦК України, а сама наявність боргу у відповідача перед позивачем та згода останньої на зменшення боргу на суму, що відповідає вартості частки відповідача у спірній квартирі, не може вважатись виконанням позивачем зазначеної вимоги закону.

Отже, у судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву, та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року наданій заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини та застосовано зовсім інші норми матеріального права, що не дає підстав для висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

У наданій для порівняння постанові від 24 лютого 2016 року справа

№ 6-2784цс15 про припинення права власності на частку у спільному майні Верховний Суд України, виходячи з положень статей 365, 601 ЦК України, статті 71 СК України, дійшов висновку про наявність підстав для припинення права власності відповідача на 1/2 частину квартири та можливості зарахувати зустрічні однорідні грошові вимоги сторін і зменшити на їх суму розмір заборгованості відповідача перед позивачкою.

Порівняння змісту наданої постанови Верховного Суду України із змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначені судові рішення не відповідають викладеним у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм права. Оскільки надана постанова Верховного Суду України постановлена за наслідками розгляду справи у інших правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись підпунктом 1 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року, пунктами 1, 4 частини першої статті 355 та статтею 360 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання заяви), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 13 березня 2015 року, додаткового рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2015 року, ухвали апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відмовити.

Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є. Червинська