АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 682/1221/16-ц
Провадження № 22-ц/792/156/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Ярмолюка О.І.,

секретар Медведчук Н.Д.,

з участю: позивача ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №682/1221/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року (суддя Маршал І.М.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначав, що під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_6 у 1987 році вони придбали будинок по АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів №107-а від 17 травня 1990 року відповідачу був наданий дозвіл на перебудову старої прибудови на нову. Після реконструкції у прибудові розмістили кухню, комору, коридор, ванну кімнату, а існуючу кухню переобладнали у житлову кімнату. В подальшому здійснили будівництво прибудови (літня кухня і хлів). Прибудови не введені експлуатацію і державна реєстрація об'єкта нерухомості не проведена, так як ОСОБА_6 не бажає цього робити, а всі документи оформлені на її ім'я. 15 листопада 2013 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між ними розірвано. Згоди з приводу розподілу нерухомого майна не досягнуто.

Тому, позивач просив визнати будівлі та господарські споруди по АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити йому відповідно до висновку експерта №10-97/16 від 12 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_1, стягнувши з власника квартири №2 ОСОБА_6 компенсацію у сумі 19957 грн; поділити домогосподарство і стягнути з ОСОБА_6 89419 грн як ? вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво не введених в експлуатацію і не внесених до Державного реєстру нерухомості прибудови «а», прибудови літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2».

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 01 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано будівлі та господарські споруди по АДРЕСА_1 Хмельницької області об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Виділено ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта №10-97/16 від 12 березня 2017 року квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 19957 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 89419 грн вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво не введених в експлуатацію і не внесених до Державного реєстру нерухомості прибудови «а», прибудови літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2» з припиненням права власності ОСОБА_4 на ці будівельні матеріали з дня отримання коштів. Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_6, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги, що об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності і не можуть бути предметом поділу. Висновку експерта, як доказу, не надана належна оцінка в сукупності з іншими доказам у справі. Своїм рішенням суд фактично узаконив самочинну прибудову і перепланування будинку.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 і його представник апеляційну скаргу підтримали.

Інші учасники процесу не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування

судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони з 1980 року до 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 липня 1987 року ОСОБА_6 набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 87,1 кв.м (38,8 кв.м житлова площа).

Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради №107-а від 17 травня 1990 року ОСОБА_6 надано дозвіл на перебудову старої прибудови розміром 6,0 х 2,47 м на нову розміром 12,0 х 3,4 м з розміщенням в ній кухні, комори, коридора, ванної кімнати та переобладнання існуючої кухні площею 9,8 кв. м у жилу кімнату, за рахунок чого жила площа стане 48,6 кв.м, по АДРЕСА_1.

Крім перебудови і переобладнання будинку, проведених у більшому розмірі, ніж передбачено рішенням виконавчого комітету від 17 травня 1990 року, сторони без отримання відповідного дозволу і належно затвердженого проекту здійснили прибудову до будинку.

Будівельні роботи завершено у 2012 році, об'єкт нерухомості експлуатується за своїм функціональним призначенням.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 06 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про поділ майна, що належить а праві спільної сумісної власності, встановлено, що у період спільного проживання сторони здійснили перебудову і перепланування приміщень у будинку, прибудову до нього, внаслідок чого загальна площа збільшилася з 87,1 кв.м до 135,9 кв.м, житлова - з 37,8 кв.м до 62,5 кв.м. Об'єкт нерухомості, придбаний у 1987 році, фактично відсутній. Будинок і господарські будівлі після перебудови і перепланування приміщень, здійснення прибудови в експлуатацію у встановленому законом порядку не прийняті, не узаконені і являються самочинним будівництвом.

Наведене підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.

При задоволенні позову суд виходив з того, що будівлі та господарські споруди можуть бути визнані об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки їх будівництво завершено і вони використовуються за призначенням. Частина житлового будинку загальною площею 68,9 кв.м, яка залишилися від придбаного на підставі договору купівлі-продажу у 1987 році будинку і право власності на яку зареєстровано, підлягає розподілу в натурі з виділенням ОСОБА_4 квартири №1 (складає 4/10) із стягненням з ОСОБА_6 грошової компенсації у сумі 19957 грн. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також ? частина вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво не введених в експлуатацію прибудови «а», прибудови літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2» до житлового будинку у сумі 89419 грн з припиненням права власності позивача на ці будівельні матеріали з дня отримання коштів.

Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, інвентарної справи на будинок АДРЕСА_1, Шепетівським міжміським бюро технічної інвентаризації 11 липня 1987 року на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 1987 року зареєстровано право власності ОСОБА_6 на одноповерховий дерев'яний житловий будинок загальною площею 87,1 кв.м, в тому числі житлова площа 38,8 кв.м з господарською спорудою (сарай).

Внаслідок перебудови і переобладнання будинку, здійснення прибудови до нього фактично створено новий об'єкт нерухомості - житловий будинок з прибудовою «а», прибудовою «а1», прибудовою літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2» загальною площею 135,9 кв.м, житловою площею 62,5 кв.м. Частина раніше існуючих приміщень будинку реконструйована, змінились їх площі і призначення, у тому числі й приміщень, що входять до складу частини старого будинку площею 68,9 кв.м, які суд визнав за можливе розподілити в натурі на дві окремі квартири. Будівлі і господарські споруди, які суд окремо визнав об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, розміщені у зазначених вище прибудовах до житлового будинку.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна (далі - Інструкція), затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55.

Так, пунктами 1.2, 2.2, 2.4 Інструкції визначено, що поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону (п. 2.3 Інструкції).

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст. 316, 317, ч. 1 і ч. 2 ст. 376 ЦК України.

За змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом.

Здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст.ст. 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 370 ЦК України.

На підставі ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Відповідно відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним.

В розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість поділу в натурі на дві окремі квартири частини приміщень площею 68,9 кв.м, що залишились від старого будинку та є складовими об'єкта нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, прибудови до раніше існуючого об'єкта.

У зв'язку з тим, що будівлі і господарські споруди, а саме прибудова «а», прибудова «а2», прибудова літньої кухні «а3», хліва «Б», веранди «а2» є прибудовами до будинку, тобто складовими усього об'єкта нерухомості, вони не можуть бути визнані окремим об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6. Відповідно не підлягали задоволенню вимоги позивача про стягнення ? частини вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво цих будівель і господарських споруд.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ О.І. Ярмолюк

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай