РІШЕННЯ

Іменем України

09.02.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді Козюренко Р.С.

при секретарі - Максимович М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

встановив:

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачем.

Мотивує заяву тим, що 08.09.2006 між сторонами був зареєстрований шлюб Міським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Львова, актовий запис №3111. Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведеться. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе, таке суперечить інтересам сторін і дітей.

В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися. Представник позивача ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без участі його та позивача з підтриманням позовних в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 подали до суду клопотаннями, в якому позов визнають повністю та просять здійснювати розгляд справи без їх участі.

За таких обставин суд вважає, що слід проводити розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що шлюб між сторонами зареєстровано 08 вересня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Львова, про що зроблено актовий запис №3111, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.10). Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтв про народження НОМЕР_4 та НОМЕР_5 відповідно (а.с. 7-8).

Як вбачається з наявних матеріалів позивач, не підтримує з відповідачем подружні відносини, проживає окремо та не веде спільне господарство, отож перебування у шлюбі з відповідачем суперечить інтересам позивача та інтересам спільних дітей. Спору про поділ майна немає.

Відтак, суд вважає, що сторони довели дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах.

За приписами статті 7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З матеріалів справи не вбачається спір про визначення місця проживання дітей, відсутні належні та допустимі докази такого.

Оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково, оскільки шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їхніх дітей.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.104-105, 112, 115 Сімейного кодексу України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), який зареєстрований 08 вересня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Львова, актовий запис №3111.

Стягнути з відповідача на користь позивача 640,00 грн. документально підтверджених судових витрат.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати у Франківський районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.С. Козюренко