Ухвала

15 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 520/11983/15-ц

провадження № 61-5835 зп 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

розглянув заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_14, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_14 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_14, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з відповідачем, який тривалий час користувався довірою у родини ОСОБА_4, була досягнута домовленість щодо поставки взуття з Турецької Республіки. Для підтвердження фінансової спроможності він запропонував її сину ОСОБА_5 для отримання запланованої партії товару укласти фіктивний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що належала її чоловіку. 14 липня 2014 року було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, як «посередником», яка у свою чергу, 02 серпня 2014 року уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_14.

У подальшому відповідач повідомив, що поставка товару неможлива через недостатню вартість вищезазначеної квартири, у зв'язку із чим були укладені фіктивні договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки для індивідуального садівництва, що знаходяться по АДРЕСА_2. Після того, як поставка товару з турецькими постачальниками не відбулася, відповідач відмовився повертати зазначене вище нерухоме майно, договори купівлі-продажу якого були укладені лише для того, щоб переконати турецьких постачальників у наявності у відповідача необхідного майнового стану.

Посилаючись на те, що правочини вчинялись лише для виду та без наміру створення юридичних наслідків, що кошти за нерухоме майно вона не отримувала і продовжує володіти квартирою та сплачує комунальні платежі, а відповідач не здійснив жодних дій для отримання спірного майна, просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири НАА 809325 від 14 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири НАА 268273 від

02 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_14;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по

АДРЕСА_2, укладений 18 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_9, що діяла від імені громадянина Турецької Республіки ОСОБА_14, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М., зареєстрований у реєстрі за № 1919;

- визнати за нею (ОСОБА_4.) право власності на земельну ділянку площею 0,0615 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по

АДРЕСА_2;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку, розташованого по АДРЕСА_2, укладений 18 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_9, що діяла від імені громадянина Турецької Республіки ОСОБА_14, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М., зареєстрований у реєстрі за № 1916;

- визнати за нею (ОСОБА_4.) право власності на садовий будинок, розташований по АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею

0,0615 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

ОСОБА_5 також подав до суду позовну заяву, у якій просив визнати недійсними договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладені між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та між

ОСОБА_6 і ОСОБА_14, визнати за ним (ОСОБА_5.) право власності на спірну квартиру.

На обґрунтування позовних вимог посилався на ті ж обставини, що й

ОСОБА_4 та зазначав, що укладені з відповідачем договори купівлі-продажу є фіктивними, оскільки не мали на меті настання правових наслідків. Кошти за продаж нерухомого майна він не отримував, продовжує ним володіти та користуватись.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 від 18 грудня 2014 року, укладений між

ОСОБА_4 та ОСОБА_9, що діяла від імені громадянина Турецької Республіки ОСОБА_14, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М., що зареєстрований у реєстрі за

№ 1919.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею

0,0615 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по

АДРЕСА_2.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу садового будинку, розташованого по АДРЕСА_2, від 18 грудня 2014 року, укладений між

ОСОБА_4 та ОСОБА_9, що діяла від імені громадянина Турецької Республіки ОСОБА_14, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М., зареєстрований у реєстрі за

№ 1916.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на садовий будинок, розташований по АДРЕСА_2, на земельній ділянці площею 0,0615 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 14 липня 2014 року, укладений між

ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що діяла від імені ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М., зареєстрований у реєстрі за № 1015.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 22 серпня 2014 року, укладений між

ОСОБА_12 та ОСОБА_14, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скригіченко А. Д., зареєстрований у реєстрі за № 826.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2015 року

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2016 року скасовано, та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 6 червня 2016 року залишено без змін.

14 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального Кодексу України, у редакції, що була чинною на момент подачі заяви про перегляд (далі - ЦПК України).

Посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права (стаття 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)) у подібних правовідносинах, просила скасувати рішення апеляційного суду та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

На підтвердження наявності підстав для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

21 грудня 2017 року ОСОБА_4 надала ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

11 жовтня 2017 року (справа № 1527/8567/12-ц) та від 25 жовтня 2017 року (справа № 761/32029/15-ц).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

31 січня 2018 року вказану заяву про перегляд разом із доданими до неї матеріалами передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи заяви, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності оспорюваних договорів, за якими отримали грошові кошти від покупця. Крім того, вони не є стороною оспорюваних договорів купівлі-продажу квартири.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від:

- 11 жовтня 2017 року (справа № 1527/8567/12-ц) суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, виходив з того, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичні обставини у справі, та пославшись на не залучення до участі у справі співвласника спірного домоволодіння не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, чим фактично ухилився від вирішення справи по суті;

- 25 жовтня 2017 року (справа № 761/32029/15-ц) суд касаційної інстанції, відхиляючи касаційну скаргу, виходив із того, що якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав того, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та, що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, такий договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Судові рішення, надані для порівняння, та судове рішення про перегляд якого заявлено ОСОБА_4 ухвалені у справах з різними підставами позову, у зв'язку із чим спірні правовідносини у цих справах регулюються різними матеріально-правовими нормами. Зокрема, у справі № 1527/8567/12-ц заявлено позовні вимоги про визнання договорів купівлі-продажу недійсними з підстав того, що позивач не укладав договір та не підписував його (стаття 215 ЦК України), а у справі № 761/32029/15-ц- з підстав удаваності договору купівлі-продажу в частині покупця (стаття 235 ЦК України).

Наведене свідчить про те, що заявником не надано прикладів рішень, де за тотожності предмету спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин, при однаковому матеріально-правовому регулюванні спірних правовідносин, суд касаційної інстанції неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Безпідставними є і посилання на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-116цс14, від

25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, від 12 червня 2013 року у справі

№ 6-45цс13, як на обґрунтування правильності вирішення спору у наданих для порівняння судових рішеннях суду касаційної інстанції.

У постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі

№ 6-116цс14 міститься правовий висновок про те, що відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивний правочин - це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є не фіктивним, а удаваним (стаття 235 ЦК України)

У постанові Верховного Суду України 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, яку ОСОБА_4 додала до заяви, висловлено правову позицію, що при розгляді справи про визнання недійсними договорів оренди землі суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 12 червня 2013 року (справа № 6-45цс13) містить висновок про застосування судами положень частини другої статті 583 ЦК України та статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною з 23 лютого 2006 року до 25 грудня

2008 року).

Беручи до уваги зазначене, відсутні підстави вважати, що судові рішення, про перегляд якого заявлено ОСОБА_4, не відповідають зазначеним вище постановам Верховного Суду України, оскільки зазначені судові рішення ухвалені у справах з різними підставами позову (справа № 6-116цс14), предметами та встановленими судами фактичними обставинами (справи № 6-94цс13,

№ 6-45цс13).

Зазначена у заяві про перегляд правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, містить аналогічну правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, що була застосована судами апеляційної та касаційної інстанцій у рішеннях, переглянути які просить

ОСОБА_4

Не урахування судами обставин, на підтвердження яких заявник посилається на лист Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ФІНБАНК» від 25 жовтня 2017 року, та на лист Національного банку України від 28 вересня 2017 року, не можуть бути підставою для перегляду судових рішень з підстав передбачених статтею 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд).

Таким чином, прикладів неоднакового застосування судом касаційної інстанції статті 234 ЦК України, якою передбачено правові наслідки фіктивного правочину, заявником не надано.

Відповідно до статті 360 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд) у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Ураховуючи вищенаведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску до провадження заяви ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

21 грудня 2016 року слід відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 355, 360 ЦПК України (у редакції, яка була чинною станом на 14 грудня 2017 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_14, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_14 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності, за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник