Справа № 368/72/18
провадження 2/368/164/18
Рішення

Іменем України

"12" лютого 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Широкоступ К.М.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

15.01.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 21.08.2012 року зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області 21.08.2012 р. (актовий запис за № 72 від 21.08.2010 р.);

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1, в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступними обставинами.

Між, ОСОБА_1 (надалі Позивач), та ОСОБА_2 (надалі Відповідач) 21.08.2012 року було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області 21.08.2012 р. складено актовий запис № 72. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторним) серії І-ОК № 191152, виданим ВДРАЦС Миронівського РУЮ Київської області 29.03.2016 р. оригінал якого додано до позовної заяви.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач не має можливості надати копію свідоцтва про народження сина, оскільки його оригінал знаходиться у Відповідачки.

Спільне життя з Відповідачкою не склалося з огляду на наступні обставини.

Протягом останніх років між Позивачем та Відповідачкою значно погіршилися стосунки, стали виникати сварки через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, побут. З 2015 р. Позивач проходив службу в зоні АТО, з сім'єю спілкувався рідко. З квітня 2015 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, не мають спільного бюджету. Остаточно відносини погіршилися після того, як Позивач отримав в зоні АТО поранення, а дружина не відвідувала його в госпіталі, не цікавилася станом його здоров'я. Після цього в житті Позивача з'явилася інша жінка, з якою вони вже тривалий час проживають у фактичних шлюбних стосунках та мають намір зареєструвати шлюб.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Частиною 3 ст.105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 1 10 СК України).

На даний час між Позивачем та Відповідачкою безповоротно втрачено почуття любові один до одного, примирення між ними неможливе, сім'я існує лише формально, подальше її збереження є недоцільним.

Спору щодо місця проживання неповнолітнього сина немає, між Позивачем та Відповідачкою досягнуто домовленості про те, що син залишається проживати з матір'ю. Спору щодо поділу спільного майна подружжя не має.

У відповідності до п. 10 ч. З ст. 175 ЦПК України позивач підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

15.01.2018 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

31.01.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 187, 189, 197 - 200 ЦПК України було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 12.02.2018 року.

В підготовче судове засідання, яке вібулося 12.01.2018 року, позивач ОСОБА_1 та його представник, - адвокат ОСОБА_6 не з»явилися, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява представника позивача, в якій вона просить суд слухати справу без участі позивача та його представника, вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви, підтримує в повному обсязі.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 12.02.2018 року, відповідачка ОСОБА_2 не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, проти позову не заперечує, заперечує проти надання терміну на примирення, так як примиритися категорично не бажає, після розірвання шлюбу бажає мати прізвище, яка отримала внаслідок реєстрації шлюбу, - ОСОБА_2.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, шляхом винесення рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з паспорту відповідачки ОСОБА_2 серії НОМЕР_3, який видано 18 жовтня 2012 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, вона з 23.11.2001 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно, з огляду на місце проживання відповідачки ОСОБА_2, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України, так як в даному випадку має місце загальна підсудність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

21 серпня 2012 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, - відповідачкою по справі.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії та номер НОМЕР_4, яке видане (повторно) 29 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець село Карапиші Миронівського району Київської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка місто Кагарлик Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 21 серпня 2012 року, про що 21 серпня 2012 року складено відповідний актовий запис за № 72.

Прізвище після реєстрації шлюбу:

Чоловіка - ОСОБА_1.

Дружині - ОСОБА_1.

Від спільного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину, - ОСОБА_7, 2012 року народження.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, яке видане 14 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено,, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 року в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що 14 грудня 2012 року складено відповідний актовий запис за № 187.

В графі «батьки» зазначено:

Батько - ОСОБА_1, громадянин України, - позивач по справі.

Мати - ОСОБА_2, - відповідачка по справі.

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 мали та мають напружені, неприязні відносини тривалий час, внаслідок взагалі не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - з квітня 2015 року, тобто, майже 2 роки, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, поняття про сім»ю, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, відповідно, сторони шлюбно - сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками.

Спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини у сторін немає, - вона залишається проживати з матір»ю, - відповідачкою по справі.

Майнових спорів між сторонами немає.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, окрім того, відповідачка ОСОБА_2 підтримує позовні вимоги, не заявляла клопотання про надання терміну на примирення.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце воля одного з подружжя на розірвання шлюбу, та повне підтримання даної волі другим із подружжя, що зводить на нівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - близько 2 - ох років, спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини у сторін немає, майнового спору між ними немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам відповідачки, та інтересам спільної малолітньої дитини.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд керувався положенням ст. 113 СК України.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Так, відповідачка ОСОБА_2 в заяві зазначила, що після розірвання шлюбу бажає мати прізвище, яке отримала після реєстрації шлюбу, - «ОСОБА_1», тому суд приймає рішення про залишення відповідачці прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, а саме, - «ОСОБА_1», причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лишевідповідачки, так як під час вирішення даного питання думка позивача при вирішенні спору судом не враховується.

Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_1, - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слідзалишити за позивачем;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проте, ні в прохальній частині позовної заяви, ні в заяві про слухання справи без його участі позивач ОСОБА_1 не бажав стягувати понесені ним судові витрати з відповідачки ОСОБА_2, а тому суд залишає судові витрати за позивачем, так як не може вийти за межі позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, 280 - 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 21 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем село Карапиші Миронівського району Київської області, Україна, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_6, виданий 25 травня 1999 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою місто Кагарлик Київської області, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3, виданий 18 жовтня 2012 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4, яке видане (повторно) 29 березня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 72, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженці місто Кагарлик Київської області, Україна, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3, виданий 18 жовтня 2012 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2, залишити прізвище «ОСОБА_1».

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Закаблук О.В.