Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 758/3419/15-ц

провадження № 61-69 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

боржник (заявник) - публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»,

представник боржника (заявника) - Баженов Андрій Валерійович,

стягувач - ОСОБА_1,

суб'єкт оскарження - головний державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ільницький Іван Васильович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року у складі судді Романа О. А. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Кравець В. А., Махлай Л. Д.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що 19 березня 2015 року постановою Правління Національного банку України № 190 ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних та цього ж дня виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 61 про запровадження в ПАТ «Банк «Київська Русь» з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь». Постановою Правління Національного банку України від 16 липня 2015 року № 460 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Київська Русь».

26 квітня 2017 року головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ільницьким І. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/3419/15-ц, виданого Подільським районним судом м. Києва на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 про зобов'язання ПАТ «Банк «Київська Русь» вчинити дії та переказати кошти у розмірі 1 279 394 грн 00 коп. з поточного рахунку ОСОБА_1 відкритого в ПАТ «Банк «Київська Русь», на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс», відкритого в АТ «УкрСиббанк».

Заявник стверджував, що державний виконавець на підставі положень пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі Закон у редакції на час вчинення виконавчих дій) зобов'язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки 16 липня 2015 року Національним банком України було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною, оскільки державний виконавець при винесенні цієї постанови не надав боржнику строк для добровільного виконання рішення та невірно визначив розмір виконавчого збору: замість 12 800 грн, зазначено - 127 939 грн 40 коп., чим поклав на ПАТ «Банк «Київська Русь» зайві фінансові зобов'язання.

На підставі викладеного заявник, з урахуванням заяви про уточнення вимог від 31 травня 2017 року, просив суд:

скасувати постанову головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ільницького І. В. про відкриття виконавчого провадження від 26 квітня 2017 року ВП № 53830664;

визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ільницького І. В. щодо невжиття дій та заходів спрямованих на закінчення виконавчого провадження № 53830664 з примусового виконання виконавчого листа № 758/3419/15-ц;

зобов'язати державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ільницького І. В. закінчити виконавче провадження № 53830664 з примусового виконання виконавчого листа № 758/3419/15-ц.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року в задоволенні скарги ПАТ «Банк «Київська Русь» відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» і підстав для закінчення виконавчого провадження немає, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2016 року визнано протиправною і скасовано постанову Правління Національного банку України від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь».

Крім того, 12 липня 2017 року державним виконавцем з власної ініціативи винесено постанову про виправлення помилок в постанові про відкриття виконавчого провадження від 26 квітня 2017 року, а саме: зазначено про надання десятиденного строку для виконання рішення немайнового характеру та змінено суму виконавчого збору з 127 939 грн 40 коп. на 12 800 грн, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови державного виконавця від 26 квітня 2017 року немає.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Київська Русь» відхилено. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, встановивши, що оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було винесено з дотриманням вимог законодавства та рішенням судом було скасовано постанову Правління Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ПАТ «Банк «Київська Русь». Також суд зазначив, що державний виконавець, хоч і виправив помилку у виконавчому документі безпосередньо перед судовим засіданням, в якому постановлена ухвала суду першої інстанції, проте такі дії державного виконавця права заявника не порушують.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року, ПАТ «Банк «Київська Русь», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні вимог про зобов'язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, суди безпідставно не звернули увагу на те, що починаючи з 20 березня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав процедуру виведення банку з ринку, інформація про запровадження в установі банку процедури ліквідації була офіційно оприлюднена в засобах масової інформації, крім того, внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також заявник стверджував, що суди необґрунтовано відмовили у задоволенні решти вимог скарги, оскільки державним виконавцем позбавлено боржника права на добровільне виконання рішення протягом 10 робочих днів та стягнення виконавчого збору у розмірі більшому, ніж це визначено законодавством, є порушенням вимог статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, винесена державним виконавцем постанова про виправлення помилок у постанові від 12 липня 2017 року суперечить вимогам статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки допущені державним виконавцем помилки не є граматичними чи арифметичними, тому такі дії мав право вчиняти лише начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У частині першій статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року зобов'язано ПАТ «Банк «Київська Русь» переказати кошти у розмірі 1 279 394 грн 00 коп. з поточного рахунку ОСОБА_1 відкритого в ПАТ «Банк «Київська Русь», на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс», відкритого в АТ «УкрСиббанк».

На виконання цього рішення, Подільським районним судом м. Києва 19 квітня 2017 року було видано виконавчий лист № 758/3419/15-ц.

26 квітня 2017 року головний державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ільницький І. В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 758/3419/15-ц від 19 квітня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У частині п'ятій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Судами встановлено, що 16 липня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 640 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року визнано протиправною і скасовано постанову Правління Національного банку України від 16 липня 2015 року № 640 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь».

Постановою Вищого адміністративного суду України від 8 червня 2017 року вказану постанову апеляційного суду в частині визнання протиправною і скасування постанови Правління Національного банку України залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні вимог ПАТ «Банк «Київська Русь» про зобов'язання державного виконавця на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчити виконавче провадження, суди правильно виходили із того, що на момент відкриття виконавчого провадження рішенням суду, яке набрало законної сили, було скасовано рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», а тому підстав для закінчення виконавчого провадження немає.

Твердження заявника, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав процедуру виведення банку з ринку, інформація про запровадження в установі банку процедури ліквідації була офіційно оприлюднена в засобах масової інформації, крім того, внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не заслуговують на увагу, оскільки правовою підставою для закриття виконавчого провадження є прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком судів в частині відмови в задоволенні вимог скарги про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні цих вимог, суди виходили із того, що незазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження строку для виконання рішення в добровільному порядку не є підставою для скасування цієї постанови, оскільки такі недоліки можуть бути усунуті у порядку, встановленому статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», шляхом виправлення помилки у процесуальному документі.

Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Заявник стверджував, що державним виконавцем його позбавлено права на добровільне виконання рішення, а винесена державним виконавцем постанова про виправлення помилок у постанові від 12 липня 2017 року не відновлює його порушене право, крім того, ця постанова суперечить вимогам статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки допущені державним виконавцем помилки не є граматичними чи арифметичними, тому такі дії мав право вчиняти лише начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У частині другій статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Частинами першою і другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

Скарга ПАТ «Банк «Київська Русь» обґрунтована тим, що невиконання боржником рішення суду в строки, установлені частиною шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», покладає на нього додаткові фінансові витрати, однак суди у порушення вимог статті 214 ЦПК України 2004 року вказаним обставинам належної оцінки не дали та дійшли передчасного висновку про законність цієї постанови.

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Стверджуючи, що недоліки постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 квітня 2017 року можуть бути усунуті шляхом виправлення помилки у процесуальному документі, суди не встановили, чи винесена державним виконавцем постанова про виправлення помилок у постанові від 12 липня 2017 року відновлює порушене право ПАТ «Банк «Київська Русь» на добровільне виконання рішення у десятиденний строк та чи могли ці недоліки бути усунуті в порядку, передбаченому статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», для виправлення граматичних чи арифметичних помилок.

Також суди не дали оцінки тій обставині, що виконавче провадження було відкрито 26 квітня 2017 року, а про можливість добровільного виконання рішення суду зазначено лише у постанові від 12 липня 2017 року, що могло призвести до безпідставного стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк