Справа №175/444/18
провадження №2-з/175/6/18
У Х В А Л А

12 лютого 2018 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойко О.М. ознайомившись із заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду знаходиться заява позивача ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 про забезпечення позову поданої до подання позовної заяви.

Так, заявник ОСОБА_1 в обґрунтування заяви посилається на те, що має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, про поділ майна що належить на праві спільної сумісної власності, та про виділ частини майна внатурі у строки, передбачені ч. 4 ст. 152 ЦПК України.

Так, йому стало відомо 08.02.2018 року під час розмови із ОСОБА_3, що вона має намір продати належну їй квартиру.

Суд приходить до висновку, що справа підсудна до територіальної юрисдикції Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Судом встановлено невідповідність заяви ОСОБА_1 вимогам ст. 151 ЦПК України, зокрема позивач зазначає відповідачем в заяві ОСОБА_2, а забезпечення позову просить вчинити відносно майна іншої особи - ОСОБА_3 Крім того, позивач просить заборонити вчиняти певні дії щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_1. При цьому не зазначає які саме певні дії необхідно заборонити. Право власності за своєю суттю включає в себе певні складові: володіння, користування та розпорядження. Проте, ОСОБА_1 не конкретизує виду певних дій які просить заборонити вчиняти, як і не зазначає на мотиви застосування такої необхідності.

Як розяснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільній процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову поданої до подання позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, провертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої до подання позовної заяви повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя О.М. Бойко