Справа № 135/1966/16-ц
Провадження № 2/135/33/18
РІШЕННЯ

іменем України

26.01.2018 року Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

при секретарі Масняк О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи Ладижинська міська рада Вінницької області, ОСОБА_5, про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовною заявою ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками. Позивачем зазначено, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Відповідно до рішення Ладижинської міської ради № 593 від 20.11.2012 року їй передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,16 га згідно цільового призначення: 0,1 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,06 га - для ведення особистого селянського господарства. Цим рішенням землекористувачів зобов'язано виготовити технічну документацію. Позивач вказала, що з вини відповідача не може виготовити технічну документацію для оформлення у власність земельних ділянок. Вказала, що відповідач на свій власний розсуд незаконно захопила та використовує належну їй земельну ділянку, використовує значно більшу площу, ніж ту, що їй належить згідно державних актів. Тому позивач звернулась до суду і просила усунути перешкоди з боку відповідача в використанні належних їй земельних ділянок, загальною площею 0,16 га, що розташовані в АДРЕСА_1 згідно цільового призначення: 0,1 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,06 га - для ведення особистого селянського господарства, шляхом встановлення межових знаків згідно існуючих та належних ОСОБА_3 державних актів на право власності на земельні ділянки: НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Додатково пояснили, що відповідач користується частиною земельної ділянки позивача, оскільки вийшов за межі ділянок, що значаться у державних актах відповідача. Помилка при виготовленні відповідачу державних актів сталась не з вини позивача. Наполягали на задоволенні позовних вимог, у викладеній в позовній заяві редакції.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, вказали, що позов є безпідставним, оскільки відсутні докази, що відповідач фактично використовує не свої земельні ділянки. Вважають, що позовні вимоги у тому вигляді, як вони пред'явлені позивачем не можуть бути задоволені, оскільки це жодним чином не захистить права позивача, бо в такому разі, висновок проведеної по справі експертизи, межу між земельними ділянками потрібно буде перенести в глибину ділянки, що на даний час використовує позивач.

Представник третьої особи Ладижинської міської ради в судове засідання не з'явився. Заперечень щодо позову не подавав.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що використовує частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_1 за усною домовленістю між ними. Але сукупна площа їх ділянок меньша за ту, що була закріплена за даною садибою. Така межа як зараз із сусідкою ОСОБА_3 існує в натурі приблизно з 1989 року.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, дослідивши матеріали справи, покази свідків, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 володіє і користується 15/25 частинами житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_2 в м. Ладижин Вінницької області, а ОСОБА_5 володіє і користується 10/25 частинами вказаного будинку.

Дані обставини визнаються учасниками справи та підтверджуються письмовими доказами: договором дарування частини житлового будинку від 22.03.2006 року, витягом з державного реєстру правочинів від 22.03.2016 року, витягом відомостей про реєстрацію права власності, договором дарування та договором про порядок користування житловим будинком (а.с. 18 -21, 144-157).

Згідно відповіді архівного відділу Ладижинської міської ради від 15.09.2016 року видно, що згідно рішення міської ради від 02.02.1999 року ОСОБА_3 було вирішено передати в приватну власність земельні ділянки: площею 0,1 га для обслуговування жилого будинку та 0,14 га для ведення підсобного господарства (а.с. 24).

Згідно рішення Ладижинської міської ради від 10.03.2006 року видно, що було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_3 в АДРЕСА_3: 0,1 га для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, 0,1603 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 25).

Згідно державного акту серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 0,1 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Згідно державного акту серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 0,1603 га,призначеної для ведення особистого селянського господарства (а.с. 28, 29).

За будинком ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 в м. Ладижин закріплена земельна ділянка площею 0,16 га, яка рішенням міської ради передана ОСОБА_1 у власність, що вбачається із довідки відділу Держземагенства в м. Ладижин від 15.05.2013 року, виписки з рішення № 593 Ладижинської міської ради від 20.11.2012 року, довідки архівного відділу міської ради від 10.12.2007 року та рішення Ладижинської міської ради від 28.09.2000 року (а.с. 30, 37, 40, 41).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що відповідач користується частиною її земельної ділянки, вважала при цьому, що відповідач повинен використовувати свої земельні ділянки по АДРЕСА_3 відповідно до виданих їй державних актів.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 фактично використовує земельні ділянки за вказаною адресою, межа яких з боку сусідки ОСОБА_1 на місцевості не відповідає тим даним, що вказані у правовстановлюючих документах, які видані ОСОБА_3

Так, за клопотанням позивача по справі судом було призначено земельно-технічну експертизу. Згідно складеного 31.10.2017 року висновку № 367 за результатами проведення експертизи зазначено таке (а.с. 177-200).

Під час проведення дослідження та надання відповідей на питання, що поставлені в ухвалі суду від 13.03.2017 року, експертом було співставлено межі земельних ділянок по АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3, НОМЕР_4, відповідно до меж, визначених державними актами на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_2, НОМЕР_1, які 28.09.2006 року зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та межі земельної ділянки по АДРЕСА_3, визначену по фактичному розташуванню в Державній системі координат 1963 року та встановлено, що місце розташування об'єктів дослідження (земельних ділянок), визначене правовстановлюючими документами не відповідає їх фактичному розташуванню, визначеному в Державній системі координат 1963 року.

На підставі викладеного експерт прийшов до висновку, що під час виготовлення правовстановлюючих документів на об'єкт дослідження, було допущено помилки у визначенні координат поворотних точок меж земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_3, що належать ОСОБА_3 ( Додаток 3)

Внаслідок допущених помилок у визначені координат поворотних точок меж земельних ділянок, земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, НОМЕР_4, що належать ОСОБА_3 накладаються на земельну ділянку, яка станом на час проведення дослідження перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1. Площа земельної ділянки, яка станом на час проведення дослідження перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та яка входить до складу земельних ділянок по АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3, НОМЕР_4, відповідно до меж, визначених державними актами на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_2, НОМЕР_1 від 28.09.2006 року становить 0,0491 га. (491,0 кв.м.)

Як можна спостерігати на додатку 3 у якому відображено накладання земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, НОМЕР_4, що належать ОСОБА_3 на земельну ділянку, яка станом на час проведення дослідження перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, на земельній ділянці, що накладається площею 0,0491 га (491,0 кв.м.) знаходиться гараж літ. «Г», який входить до складу 15/25 частки, що належить ОСОБА_1 відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 22.03.2006 року зареєстрованого в реєстрі за №1-210 (а.с. 18,19)

Також, те що гараж літ. «Г», який входить до складу 15/25 частки, що належить ОСОБА_1 відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 22.03.2006 року знаходиться у межах земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, що належать ОСОБА_3 спостерігається у публічній кадастровій карті (http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta).

Вказаний висновок експерта не оспорювався сторонами. Оцінивши висновок експерта, суд не вбачає підстав ставити його під сумнів, підстав для його відхилення немає.

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 має правовстановлюючі документи на частину земельної ділянки, яку використовує позивач ОСОБА_1 Внаслідок допущення помилок при виготовленні технічної документації на землю ОСОБА_3 земельні ділянки, що належать ОСОБА_3 накладаються на земельну ділянку, яка перебуває у фактичному користуванні позивача.

Разом з тим, враховуючи, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом встановлення межових знаків згідно існуючих та належних ОСОБА_3 державних актів на право власності на земельні ділянки: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 - не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Задоволення позовних вимог по справі жодним чином не захистить права позивача, більш того - суперечить її інтересам, оскільки в такому разі значно зменшиться площа земельної ділянки, яка буде перебувати у фактичному користуванні позивача, і крім того, на частині земельної ділянки, яка накладається, знаходиться гараж позивача (що чітко видно в додатку 3 до висновку експертизи (а.с. 188)). Відтак, встановлення межових знаків на підставі належних відповідачу державних актів на право власності на землю, які виготовлені на підставі технічної документації, що містить помилки у визначенні координат поворотних точок, - не може бути застосовано судом як належний спосіб захисту порушених прав позивача.

Тому суд вважає, що обраний позивачем конкретний спосіб захисту не є ефективним способом захисту її прав. Що в свою чергу не позбавляє права позивача звернутись до суду із відповідним позовом з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, в разі, якщо спір не буде вирішено сторонами самостійно.

На підставі викладеного та керуючись ст. 253, 256-258, 261, 264, 267, 526, 611, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом встановлення межових знаків згідно належних ОСОБА_3 державних актів на право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.02.2018 року.

Суддя: