Провадження № 2/127/5430/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом кредитної спілки «Злагода» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановив:

КС «Злагода» звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Позов мотивовано тим, що відповідач взявши кредит в КС «Злагода» ухиляється від його погашення, в звязку з чим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2014року стягнуто з відповідача суму боргу, яку відповідач також не погашає. Просять визнати дії відповідача неправомірними та такими, що завдали позивачу матеріальної та моральної шкоди. Стягнути з відповідача суми завданої шкоди, розмір якої буде уточнено.

13.11.2017року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача боргу по кредитному договору №6746-1к від 24.06.2011року в розмірі 674939,87грн. та по кредитному договору № 6800-к від 01.09.2011року в розмірі 746872,68грн., всього станом на 01.11.2017року борг становить 1 421 812,55грн.

30.11.2017року представник позивача надав суду уточнену позовну заяву, згідно якої просить стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 888 473,56грн. в тому числі 3% річних 9631,11грн. та визнати дії відповідача неправомірними, так як отримані кредити використані на придбання предметів розкоші, всупереч приписам ст. ст. 526, 530, 534, 549, 631 1050, 1054 ЦК України злісно не погашаються, за збігом часу згідно наведеного розрахунку розмір боргу за ним суттєво зріс. Зобовязати відповідача впродовж трьох місяців після ухвалення судового рішення у справі погасити в повному обсязі утворений борг та винести окрему ухвалу з направленням до правоохоронного органу щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_1

В подальшому 10.01.2018року, 22.01.2018року, 30.01.2018року представником позивача були надані уточнені розрахунки суми боргу, однак в судовому засіданні представник позивача відмовився від них з тих, підстав, що набрав чинності новий ЦПК України, згідно якого збільшити, зменшити розмір позовних вимог позивач може до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнену позовні заяву від 30.11.2017року та просив задовольнити вимоги позивача.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності ,суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, судом встановлено, що 24 червня 2011 року між Кредитною спілкою Злагода та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 6746-1к, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитну лінію з лімітом в сумі 200000,00 грн. строком користування на 36 місяців, зі сплатою відсотків в розмірі 40% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту. Умовами п. 3.3. договору передбачено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунку, що є додатком до договору. Відповідно до п. 3.7 договору за прострочення повернення суми отриманого кредиту або його частини та процентів по ньому на строк, що перевищує 3 дні, процентна ставка за кредитом збільшується вдвічі та застосовується до моменту повернення позичальником усієї заборгованості за кредитом.

Позивач свої зобовязання по договору виконав та надав грошові кошти на загальну суму 335485,00 грн., про що свідчать видаткові касові ордери: від 24 червня 2011 року №3492; від 29 червня 2001 року № 3583; від 01 серпня 2011 року № 4279; від 19 серпня 2011 року № 4741; від 29 серпня 2011 року № 4937; від 13 вересня 2011 року № 5265; від 10 січня 2012 року № 188; від 19 січня 2012 року № 380; 26 січня 2012 року № 527; від 31 березня 2012 року № 2052; 23 січня 2013 року № 633.

Крім того, 01 вересня 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 6800к, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитну лінію з лімітом в сумі 100000,00 грн. строком користування на 36 місяців, зі сплатою відсотків в розмірі 40% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту. Умовами п. 3.3. договору передбачено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунку, що є додатком до договору, а відповідно до п. 3.7 договору за прострочення повернення суми отриманого кредиту або його частини та процентів по ньому на строк, що перевищує 3 дні, процентна ставка за кредитом збільшується вдвічі та застосовується до моменту повернення позичальником усієї заборгованості за кредитом.

Позивач свої зобовязання по договору виконав та надав грошові кошти на загальну суму 139700,00 грн., що підтверджуються видаткові касові ордери від 01 вересня 2011 року № 5019; від 06 жовтня 2011 року № 5726; від 12 жовтня 2011 року № 5835; від 20 жовтня 2011 року № 6020; від 12 листопада 2011 року №6438; 21 грудня 2011 року №7335; від 27 квітня 2012 року № 2672; від 04 травня 2012 року № 2782; від 10 травня 2012 року № 2939; від 26 травня 2012 року № 3339; від 21 червня 2012 року № 4019; від 25 червня 2012 року № 4094; від 12 липня 2012 року № 4537; від 23 липня 2012 року № 4798; від 25 липня 2012 року № 4864; від 26 липня 2012 року № 4870; від 31 липня 2012 року №4996; від 11 серпня 2012 року № 5234; від 28 серпня 2012 року № 5648; від 20 вересня 2012 року № 6297; від 02 листопада 2012 року № 7368; від 24 січня 2013 року № 651.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2014року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки Злагода заборгованість за договором кредитної лінії №6746-1к від 24.06.2011 року в розмірі 66089,06 грн. (шістдесят шість тисяч вісімдесят девять гривень 06 коп.), з яких: 33650,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 32439,06 грн. заборгованість по відсоткам та заборгованість за договором кредитної лінії №6800к від 01.09.2011 року в розмірі 67118,08 грн.( шістдесят сім тисяч сто вісімнадцять гривень 08 коп.), з яких: 39050,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 28068,08 грн. заборгованість по відсоткам, а в цілому 133 207,14 (сто тридцять три тисячі двісті сім гривень 14 коп.). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки Злагода 1332,07 грн. судового збору.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачає ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-120цс15, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2014року на даний час виконано частково, а саме відповідачем в період з жовтня 20104 року по жовтень 2017 року сплачено боргу в розмірі 20 850,00грн.(а.с.76-114).

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли неправильного висновку про те, що з видачею судового наказу про задоволення вимог кредитора в період дії строку кредитного договору припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, і що в такому разі нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення (видачі судового наказу) до його фактичного виконання законом не передбачено( правова позиція у справі №6-157цс16).

З викладеного вбачається, що позивач має право на стягнення відсотків за користування кредитними коштами відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до п. 3.1 кредитних договорів за користування кредитом кредитодавець щомісячно станом на останній день місяця нараховує плату (проценти) в розмірі 40% річних від суми щоденного залишку заборгованості позичальника по кредиту в рамках кредитної лінії.

Згідно п. 3.7 кредитних договорів у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з третього дня прострочення цей кредит за рішенням кредитного комітету кредитодавця може визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі подвійної відсоткової ставки від суми залишку кредиту.

Враховуючи те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2014року стягнуто заборгованість по кредитним договорам станом на 24.06.2014року, а тому, суд приходить до висновку, що у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором по відсоткам за користування кредитними коштами за період з 25.06.2014року по 30.11.2017року (уточнений розмір позовних вимог представника позивача, які ним були підтримані).

Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованості, вбачається що представником позивача взято до розрахунку усю суму боргу, а саме тіло кредиту і відсотки, які стягнуті рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2014року, та на них нараховано відсотки в розмірі 80% (згідно п. 31 та п. 3.7 договорів кредитних ліній №6746-1к та №6800к), однак з даним розрахунком суд не погоджується, з наступних підстав.

У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у пергу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу (ст. 534 ЦК України).

Оскільки позивач і відповідач відмовилися від проведення судово бухгалтерської експертизи для визначення точної суми відсотків, інфляційних та 3% річних, суд вважає за необхідне розрахувати суму боргу.

Як вбачається з наданих відповідачем копій платіжних доручень, останнім погашено борг по рішенню Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2014року в сумі 20 850,00грн., а тому суд приходить до висновку, що дані кошти були зараховані для погашення відсотків за користування кредитними коштами, як передбачено статтею 534 ЦК України.

Нарахування відсотків в розмірі 80% річних слід нараховувати на тіло кредиту, в звязку з чим 80% від тіла кредиту в розмірі 39050,00грн. по кредитному договору №6800к від 01.09.2011року становить 31240,00грн. за рік (39050,00*80%/100), тому за 2014 рік нараховано відсотки за користування кредитом в розмірі 16090,74грн. (31240,00*188(днів)/365), за 2015р. 31240,00грн., за 2016р. 31240,00грн., за 2017р. 28586,74грн. (31240,00грн. *334(дні)/365), всього в розмірі 107 157,48грн.; по кредитному договору №6746-1к від 24.06.2011року тіло кредиту -33650,00грн., тому 80% річних становить 26 920,00грн. за рік (33650,00*80%/100), тому за 2014 рік нараховано відсотки за користування кредитом в розмірі 13865,64грн. (26920,00*188(днів)/365), за 2015р. 26920,00грн., за 2016р. 26920,00грн., за 2017р. 24633,64грн. (26920,00грн. *334(дні)/365), всього в розмірі 92 339,28грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд звертає увагу, що приймаючи рішення про стягнення сум за кредитним договором, суд виходить із положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України та виходить з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ЦК України є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а тому стягнення вищезазначених сум є правомірною.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статті 1 ЗУ « Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991року №1282-ХІІ індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Так, відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті Урядовий курєр. Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистки України ці показники згідно зі ст.ст.19, 21, 22 Закону України Про інформацію є офіційними.

Індекс інфляції становить добуток щомісячних індексів інфляції за відповідний період.

Втрати від інфляції розраховуються за формулою: (сума боргу) х (індекс інфляції) /100% (сума боргу).

Відсотки за користування коштами розраховуються за формулою: (сума боргу) х (відсоткову ставку) / 100% / 365 днів х (кількість днів).

З наданим представником позивача розрахунку інфляційних та 3% річних, суд не погоджується, тому вважає за необхідне зробити свій розрахунок.

По кредитному договору № 6746-1к від 24.06.2011року інфляційні втрати за 2014 рік становлять 532,18грн. ( 47 515,64грн.- сума боргу (33650,00(тіло кредиту) + 13865,64грн. (відсотки)* 1,12(індекс інфляції)/100), за 2015 рік 867,97грн. (60570,00грн. (33650,00(тіло кредиту) + 26920,00грн. (відсотки)* 1,433(індекс інфляції)/100); за 2016рік 680,81грн. (60570,00грн. (33650,00(тіло кредиту) + 26920,00грн. (відсотки)* 1,124(індекс інфляції)/100); за 2017рік 658,61грн. (58283,64грн. (33650,00(тіло кредиту) + 24633,64грн. (відсотки)* 1,13(індекс інфляції)/100), всього 2739,57грн.

По кредитному договору № 6746-1к від 24.06.2011року 3% річних становлять за 2014р. 734,21грн. (47 515,64грн.- сума боргу (33650,00(тіло кредиту) + 13865,64грн. (відсотки)* 3%/100*188 (днів)/365), за 2015р. - 1817,10грн. (60570,00грн. (33650,00(тіло кредиту) + 26920,00грн. (відсотки)* 3%/100); за 2016рік 1817,10грн. (60570,00грн. (33650,00(тіло кредиту) + 26920,00грн. (відсотки)* 3%/100); за 2017рік 1600,00грн. (58283,64грн. (33650,00(тіло кредиту) + 24633,64грн. (відсотки)* 3%/100*334/365), всього 5968,41грн.

По кредитному договору №6800к від 01.09.2011року за 2014 рік інфляційні втрати становлять 617,58грн. ( 55140,74грн.- сума боргу (39050,00(тіло кредиту) + 16090,74грн. (відсотки)* 1,12(індекс інфляції)/100), за 2015 рік 1007,26грн. (70290,00грн. (39050,00(тіло кредиту) + 31240,00грн. (відсотки)* 1,433(індекс інфляції)/100); за 2016рік 790,06грн. (70290,00грн. (39050,00(тіло кредиту) + 31240,00грн. (відсотки)* 1,124(індекс інфляції)/100); за 2017рік 764,30грн. (67636,74грн. (39050,00(тіло кредиту) + 28586,74грн. (відсотки)* 1,13(індекс інфляції)/100), всього 3179,20грн.

По кредитному договору № 6800к від 01.09.2011року 3% річних становлять за 2014р. 852,04грн. (55140,74грн.- сума боргу (39050,00(тіло кредиту) + 16090,74грн. (відсотки)* 3%/100*188 (днів)/365), за 2015р. 2108,70грн. (70290,00грн. (39050,00(тіло кредиту) + 31240,00грн. (відсотки)* 3%/100); за 2016рік 2108,70грн. (70290,00грн. (39050,00(тіло кредиту) + 31240,00грн. (відсотки)* 3%/100); за 2017рік 1856,77грн. (67636,74грн. (39050,00(тіло кредиту) + 28586,74грн. (відсотки)* 3%/100*334/365), всього 6926,21грн.

Враховуючи викладене та те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії №6746-1к від 24.06.2011року в розмірі 101 047,26грн., з яких: 92339,28грн. відсотки за користування кредитом, 2739,57грн. інфляційні та 5968,41грн. 3% річних та за договором кредитної лінії №6800к від 01.09.2011року в розмірі 117 262,89грн., з яких: 107 157,48грн. - відсотки за користування кредитом, 3179,20грн. інфляційні та 6926,21грн. 3% річних.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові сбір в розмірі 2183,10грн.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 525, 526, 527, 530, 534, 599, 610, 611, 625, 629, 1048, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Злагода» заборгованість за договором кредитної лінії №6746-1к від 24.06.2011року в розмірі 101 047,26грн., з яких: 92339,28грн. відсотки за користування кредитом, 2739,57грн. інфляційні та 5968,41грн. 3% річних та за договором кредитної лінії №6800к від 01.09.2011року в розмірі 117 262,89грн., з яких: 107 157,48грн. - відсотки за користування кредитом, 3179,20грн. інфляційні та 6926,21грн. 3% річних.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2183,10гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 08.02.2018року.

Кредитна спілки «Злагода», 21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 82, офіс 610, ідентифікаційний код юридичної особи 26423413.

ОСОБА_1, м. Вінниця, вул. Пирогова, 79, 21037, ІПН НОМЕР_1.

Суддя: