Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 569/7214/16-ц

провадження № 61-3952св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради,

треті особи: ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», Рівненський відділ поліції Головного Управління національної поліції в Рівненській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Максимчук З. М., Шеремет А. М., Хилевича С. В. від 26 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року справу № 569/7214/16-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 569/7214/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - УЖКГ ВК Рівненської міської ради), треті особи: ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «РМБТІ»), Рівненський відділ поліції Головного Управління національної поліції в Рівненській області, про визнання безпідставною відмову органу приватизації передати у приватну власність квартиру та визнання права на приватизацію квартири.

Позовна заява мотивована тим, що 20 лютого 1989 року виконавчим комітетом Рівненської міської ради на підставі рішення керівництва житлово-будівельного кооперативу Рівненського міського відділу внутрішніх справ (протокол від 06 лютого 1989 року № 3) ОСОБА_5 на сім'ю із чотирьох осіб, виданий ордер № 7294 на право зайняття двокімнатної квартири АДРЕСА_2. У визначений законом строк вказані особи вселилися в це житлове приміщення та були в ньому зареєстровані. 11 серпня 1999 рокуміж позивачем та ОСОБА_5 був розірваний шлюб, а 26 грудня 2008 року ОСОБА_5 був знятий з реєстрації в цьому помешканні. ОСОБА_7 виселилась з помешкання та знялася з реєстрації 26 грудня 2008 року. На цей час в квартирі постійно проживають, та є зареєстрованими позивач та її син - ОСОБА_4 Розпорядженням Рівненського міського голови від 05 серпня 2015 року № 553-р змінений договір найму цієї квартири та відкрито особовий рахунок на ім'я позивача як основного квартиронаймача.

25 серпня 2015 року позивач звернулася до КП «РМБТІ» із заявою встановленої форми та необхідними документами про передачу їй та члену її сім'ї квартири АДРЕСА_1 у власність, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», внаслідок чого виготовлений на її замовлення технічний паспорт на це помешкання, та підготовлений проект наказу про передачу житла у приватну власність. Однак органом приватизації - УЖКГ ВК Рівненської міської ради відмовлено їй в передачі у власність квартири в зв'язку з тим, що зазначена квартира відповідно до ордера від 20 лютого 1989 року № 7294 є службовою квартирою Рівненського міського управління внутрішніх справ. Позивач вважає таку відмову безпідставною, оскільки статусу службової ця квартира не мала ні на час видачі ордера, ні на цей час. Зокрема, інформації про рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради про включення до числа службових Рівненського міністерства внутрішніх справ спірної квартири немає. У витязі з книги обліку службових квартир немає інформації про дату та номер рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради про включення квартири до числа службових. З ордеру та корінця ордеру на жиле приміщення від 20 лютого 1989 року № 7294 убачається, що він не є ордером на службове приміщення. У зв'язку з тим, що відмова відповідача у передачі їй у власність цієї квартири є неправомірною, просила позов задовольнити.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 серпня 2016 року в складі судді Першко О. О. позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано відмову УЖКГ ВК Рівненської міської ради передати ОСОБА_3 у приватну власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиру АДРЕСА_1 безпідставною. Визнано за ОСОБА_3 право на передачу у приватну власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що належних та допустимих доказів віднесення квартири АДРЕСА_1 до числа службових жилих приміщень не надано, тому вимога про визнання безпідставною відмову УЖКГ ВК Рівненської міської ради передати ОСОБА_3 у приватну власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спірної квартири та визнання права позивача на приватизацію квартири є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що статус вказаної квартири та правомірність віднесення її до числа службових не є предметом розгляду у цій справі. Предметом розгляду є підставність чи безпідставність відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру. Оскільки спірна квартира включена до числа службових, що підтверджується довідкою відділу обліку і розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради, тому відмова УЖКГ ВК Рівненської міської ради передати у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 є правомірною.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не проводив перевірку підставності чи безпідставності відмови органу приватизації передати позивачу спірну квартиру у приватну власність та не перевіряв, чи відповідають надані позивачем документи вимогам закону, чи має право позивач на приватизацію спірного житла, а помилково встановив статус спірної квартири як службової. Також вважає, що апеляційний суд повинен був обмежитись дослідженням тих документів, які подані позивачем до органу приватизації разом із заявою.

У грудні 2016 року представник УЖКГ ВК Рівненської міської ради надіслав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін. Зазначає, що предметом розгляду цієї справи є наявність або відсутність підстав для відмови органу приватизації передати у власність позивача спірну квартиру, а тому суд правильно визначився з характером спірних правовідносин. Застосувавши положення частини першої статті 118 ЖК Української РСР, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що у цьому випадку виключною компетенцією виконавчого комітету Рівненської міської ради є визначення статусу спірної квартири, а тому УЖКГ ВК Рівненської міської ради не може доводити належність спірної квартири до службової, а повинно користуватися інформацією, наданою виконавчим комітетом Рівненської міської ради. Крім того, суд правильно застосував положення частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у якій зазначені підстави для відмови у приватизації спірної квартири, що є предметом розгляду справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Судами встановлено, що 20 лютого 1989 року виконавчий комітет Рівненської міської ради народних депутатів на підставі рішення керівництва житлово-будівельного кооперативу Рівненської міського відділу внутрішніх справ (протокол від 06 лютого 1989 року № 3) ОСОБА_5 на сім'ю в складі чотирьох осіб: ОСОБА_5 - основний квартиронаймач, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_7 - дочка, ОСОБА_4 - син, видано ордер № 7294 на право зайняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 У визначений законом строк вказані особи вселилися в це житлове приміщення та були в ньому зареєстровані.

11 серпня 1999 року між позивачем та ОСОБА_5 був розірваний шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1. 26 грудня 2008 року ОСОБА_5 був знятий з реєстрації в квартирі № АДРЕСА_1. ОСОБА_7 знята з реєстрації 26 грудня 2008 року. Розпорядженням Рівненського міського голови від 05 серпня 2015 року № 553-р змінений договір найму квартири № АДРЕСА_1 та відкрито особовий рахунок на ім'я ОСОБА_3 як основного квартиронаймача. 25 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до КП «РМБТІ» із заявою встановленої форми та необхідними документами про передачу їй та члену її сім'ї квартири АДРЕСА_1 у власність, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», внаслідок чого виготовлений на її замовлення технічний паспорт на зазначену квартиру та підготовлений проект наказу про передачу житла у приватну власність, до якого була включена ця квартира, про що свідчить копія листа КП «РМБТІ» від 30 травня 2016 року № 268.

Розглянувши документи на оформлення приватизації квартири АДРЕСА_1, УЖКГ ВК Рівненської міської ради відмовило позивачу на підставі частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в передачі у власність квартири, оскільки на вказану квартиру видавався службовий ордер від 20 лютого 1989 року № 7294 на підставі рішення керівництва Рівненського міського відділу внутрішніх справ. Інформації щодо зняття статусу службової з вказаної квартири в управлінні немає.

Частиною першою статті 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно із частиною першою статті 118 ЖК Українької РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до статті 122 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Порядок надання службових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду та користування ними врегульований Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим Постановою Ради міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 3 Положення жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

Пунктом 21 Положення на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті

Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток N 2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

20 лютого 1989 року ОСОБА_5 було видано ордер саме на службове приміщення, про що свідчить корінець ордеру із наявним штампом «служебный». На наданій позивачем копії зазначеного ордеру такий штамп неохайно затертий. У книзі обліку службових квартир під № 18 зазначено, що ордер від 20 лютого 1989 року № 7294 видавався саме ОСОБА_5, якому апеляційний суд також дав належну оцінку.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд помилково встановив правовий режим спірної квартири як службової є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, аргументи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд досліджував статус спірної квартири, хоча такі обставини не були предметом спору. Колегія їх відхиляє, оскільки саме статус цього житла, як службового, став підставою для відмови відповідача у передачі ОСОБА_3 у власність цієї квартири.

Такі висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи.

Обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції і висновки щодо цього, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат