Справа № 125/1721/16-ц
Провадження № 2/139/582/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та свідоцтв про право власності на майновий пай, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ВІ № 39 від 24 травня 2011 року ОСОБА_5 є однією із співвласників майна реорганізованого КСП ім. Щорса с. Гайове Барського району Вінницької області.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 також були співвласниками майна колишнього КСП ім. Щорса с. Гайове Барського району Вінницької області.

На початку 2016 року позивачеві стало відомо, що у 2014 році ОСОБА_1 та ОСОБА_6 продали свої майнові паї ОСОБА_3, який не входить до кола співвласників майна реорганізованого КСП ім. Щорса.

Вважаючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не мали правової підстави на продаж майнових паїв, оскільки рішенням Барського районного суду від 17 серпня 2007 року за ними уже було визнано право власності на певне майно, 06 вересня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до Барського районного суду з вимогою визнати недійсними договори купівлі-продажу майнових паїв члена КСП ім. Щорса с. Гайове, що укладені 16 травня 2014 року між ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, та видані ОСОБА_3 на їх підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ВІ № 012724 на суму 4 957 гривень, серії ВІ № 274 «А» на суму 1134 гривні та серії ВІ № 190 «А» на суму 10 582 гривні.

Провадження у справі відкрито 15 вересня 2016 року (а.с. 25). 13 жовтня 2017 року проведено попереднє судове засідання (а.с. 63). Судові засідання неодноразово з різних причин відкладалися, по суті справа не розпочата розглядом.

Ухвалою Барського районного суду від 23 листопада 2017 року справу передано за підсудністю в Мурованокуриловецький районний суд (а.с. 225). Ухвала набрала чинності 12 грудня 2017 року (а.с. 239).

22 грудня 2017 року справа надійшла до Мурованокуриловецького районного суду.

Ухвалою від 26 грудня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та свідоцтв про право власності на майновий пай прийнято до провадження Мурованокуриловецького районного суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання 15 січня 2018 року сторони не зявилися. Позивач електронною поштою направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог (а.с. 247).

У звязку з першою безпричинною неявкою до суду належним чином повідомлених (а.с. 242-243, 244, 245) відповідачів, судове засідання було відкладено.

В судове засідання 06 лютого 2018 року позивач та відповідач ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленими (а.с. 251, 252), не зявилися. На підставі ч. 3 ст. 211 та п. 1 ч. 3 ст. 223ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи за відсутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю (а.с. 254) ОСОБА_2 позовні вимоги до свого довірителя не визнав та пояснив: ОСОБА_1 володіла двома майновими паями колишнього КСП ім. Щорса с. Гайове Барського району на підставі власного свідоцтва на право власності на майновий пай та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на загальну суму 8091 гривня. Дійсно рішенням Барського суду від 17 серпня 2007 року за ОСОБА_1, в тому числі, було визнано право власності на певне майно колишнього КСП ім. Щорса с. Гайове Барського району. Однак, це рішення не виконано через відсутність вказаного у рішенні суду майна, строк предявлення виконавчого листа до виконання минув ще у 2010 році. За таких обставин 16 травня 2014 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 свій майновий сертифікат, використавши своє конституційне право на вільне розпорядження своєю власністю. Вважає, що ОСОБА_1 жодним чином не порушила права чи законні інтереси ОСОБА_5, а тому позов є безпідставним та необґрунтованим, просив відмовити в позові.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав і пояснив, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_6 виявили бажання продати йому свої майнові паї в майні колишнього КСП ім. Щорса с. Гайове Барського району. 16 травня 2014 року вони уклали відповідні договори, а 03 червня 2014 року йому у сільській раді видали три свідоцтва про право власності на майновий пай, «погасивши» свідоцтва на попередніх власників. Вважає, що він на законних підставах володіє майновими паями і відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Представник відповідача ОСОБА_3 за договором (а.с. 255, 256) адвокат ОСОБА_4 додатково пояснив, що рішення Барського районного суду, за яким визнано право власності на майно за групою осіб, в тому числі і ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_6 ОСОБА_7, не виконано і майна не отримано через його відсутність. Таким чином, оскільки майнові сертифікати ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не були анульовані, зазначені особи мали право розпорядитись ними на власний розсуд. Крім того, предметом договорів купівлі-продажу майнових паїв є не майно, яке перебуває у спільній сумісній (частковій) власності, а майновий сертифікат як цінний папір, який є самостійним обєктом цивільних правовідносин. За таких обставин безпідставним є твердження позивача про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відчужили спільну часткову власність. Позивач, заявляючи таку позовну вимогу, не обґрунтувала, чим порушені її права, оскільки її частка у майні залишилась незмінною.

Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 слід відмовити у задоволенні її позовних вимог, виходячи з наступного:

Питання щодо частки в майні КСП врегульовано, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2008 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Рекомендаціями щодо порядку здійснення прав спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України від 20.05.2008 № 315, Рекомендаціями щодо передачі майна пайового фонду реорганізованого КСП у спільну часткову власність та організації управління таким майном, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України № 96 від 06.04.2001.

Відповідно до пункту 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком.

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 володіла на підставі Свідоцтв серії ВІ № 012724 від 18.04.2001 (зворот а.с. 13) та серії ВІ № 274«А» від 18.03.2009 (зворот а.с. 16) майновими паями колишнього КСП ім. Щорса с. Гайове Барського району на загальну суму 8091 гривня, а ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва серії ВІ № 190«А» (а.с. 15, 53-54) - майновим паєм колишнього КСП ім. Щорса с. Гайове Барського району розміром 10 582 гривні.

Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 "Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств", зареєстрованим в Міністерстві юстиції від 04 квітня 2001 року за № 306/5496), який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року № 253 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції 24 квітня 2013 року за № 673/23205. Вказаним Порядком передбачалося, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводилося підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчувалося підписом керівника підприємства та печаткою. Вказане свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна були підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку, а всі спірні питання вирішувалися судом.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 29 травня 2007 року у справі № 2-335/2007 (а.с. 8) за ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_7, Ґудзь ОСОБА_10 визнано право власності на певне майно структурного пайового фонду реорганізованого КСП ім. Щорса с. Гайове Барського району Вінницької області. Виконавчий лист у цій справі було видано 23 серпня 2007 року (а.с. 9). 25 жовтня 2007 року виконавчий документи повернуто стягувачам без виконання у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення (а.с. 60).

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як спадкоємець ОСОБА_7 (а.с. 54) не скористалися своїм правом отримати майно в натурі.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» № 214-ХІІ від 14 лютого 1992 року передбачено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом набувається після припинення членства в підприємстві, а також може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грошима або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або іншій, за згодою сторін, формі.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 рік) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). До змісту права власності входять права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України), яке власник здійснює на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Двостороннім право чином є договір купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України). Предметом договору купівлі-продажу може бути майнове право (ч. 2 ст. 656 ЦК України).

Як передбачено Указом Президента України від 29.01.2001 № 62, в Україні забезпечується вільне здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину.

На підставі наведених вище норм законодавства 16 травня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на власний розсуд розпорядилися своїм майновим правом і відчужили його за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 (а.с. 13, 15, 16).

Статтею 215 ЦК України визначені загальні правові підстави визнання правочину недійсним. Останні безпосередньо повязані з дотриманням у момент вчинення правочину вимог, передбачених частинами 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону.

Так, ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У цьому судовому засіданні сторони договорів купівлі-продажу майнових паїв однозначно ствердили про те, що форма зовнішнього волевиявлення на відчуження/придбання майнових паїв в момент укладення договорів і на сьогоднішній день абсолютно адекватна їх внутрішній волі.

Відповідно до положень ст. 639 ЦПК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

При викупі майнових паїв договори купівлі-продажу укладаються з кожним власником цих паїв і підписуються сторонами договору особисто або довіреною особою, повноваження якої посвідчуються нотаріально. Цивільним кодексом не передбачено укладення договору купівлі-продажу майнового паю в певній формі чи з обовязковим нотаріальним посвідченням.

Частина 5 ст. 203 ЦК України приписує, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правовим наслідком договорів купівлі-продажу майнових паїв, які є предметом судового спору, є припинення права власності на відчужувані майнові права ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і набуття права власності на них ОСОБА_3 Настання таких правових наслідків зафіксовано видачею 03 червня 2014 року новому власнику Свідоцтв про право власності на майновий пай члена колишнього КСП ім. Щорса с. Гайове Барського району серії ВІ № 012724 (а.с. 14), № 190«А» (зворот а.с. 15), № 274«А» (а.с. 17). Видача цих свідоцтв на прізвище ОСОБА_3 відповідає вимогам п. 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177.

Положення ч. 6 ст. 203 ЦК України стосуються вчинення правочинів в інтересах малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач у своєму позові не посилається на нікчемність правочину, а також не має повноважень на визнання його недійсним на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_5 як співвласником майнових паїв у колишньому КСП ім. Щорса с. Гайове Барського району Вінницької області (а.с. 7) безпідставно і необґрунтовано заявлено вимогу про визнання недійсними договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 майнових паїв та свідоцтв про право власності на майнові паї ОСОБА_3.

До судових витрат, відповідно до ч. 1 та пунктів 1 і 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать, зокрема, судовий збір.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у позові, судові витрати залишаються за позивачем. Оскільки цим рішенням суд прийшов до висновку про відмову у позові, відсутні й підстави для стягнення з відповідачів судових витрат.

Керуючись: ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 202, 203, 215, 316, 317, 319, 328 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81,264, 265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_5 відмовити у позові до ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та свідоцтв про право власності на майновий пай.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ___________

Повний текст рішення виготовлено і підписано 15 лютого 2018 року