АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/726/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7.02.2018 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ТОВ «Порше Лізинг Україна»

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна»

про стягнення грошових коштів

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 р. частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення грошових коштів.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину (договір про фінансовий лізинг № 00007206 від 17.04.2013 р., укладений між ОСОБА_1 та TOB «Порше Лізинг Україна»), стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 154 049,87 грн. та судовий збір в розмірі 1 540,50 грн.; в решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 р. та постановити нове, яким в позові відмовити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 17 квітня 2013 р. між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 був підписаний Договір про фінансовий лізинг № 00007206 (далі - Договір), згідно умов якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передає ОСОБА_1 об'єкт лізингу - транспортний засіб VWPolo Sedan 1.6 I benzin, 2013 р. виробництва, шасі № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1, на умовах лізингу: вартість об'єкту лізингу - еквівалент 18 746,00 дол.США; авансовий платіж - еквівалент 9 001,51 дол.CШA; обсяг фінансування - еквівалент 9 474,49 дол.США; залишкова вартість - 0,00 дол.США; кількість лізингових платежів - 84; строк лізингу - 84 місяці; лізинговий платіж - еквівалент 256,81 доларів США; адміністративні платіж - еквівалент 277,14 дол.США. Процентна ставка змінна відповідно до п.6.4.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу. Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку; 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.3. та 2) до пункту 6.4.2 (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу. Проценти, комісії, інші платежі: у відповідності до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), (а.с.9 , т.1).

Невід'ємною частиною цього договору про фінансовий лізинг є також Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (а.с.11-15, т.1), згідно п. 4.1 яких ТОВ «Порше Лізинг Україна» зберігає за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли ТОВ «Порше Лізинг Україна» матиме право розірвати цей контракт/ відмовитися від контракту та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Згідно п.5.4. Умов, лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки об'єкта лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та ТОВ «Порше Лізинг Україна», акту прийому-передачі.

Як вбачається з Акту прийому-передачі до Договору № 00007206 від 17 квітня 2013 р., ОСОБА_1 отримав предмет лізингу - VW Polo Sedan, 2013 р. виробництва, шасі (а.с.16, т.1).

Як вбачається зі Зведеної облікової виписки з рахунку клієнта ОСОБА_1 за Договором №00007206 від 17 квітня 2013 р., сформованої 20 квітня 2015 р., за період з 22 квітня 2013 р. по 20 квітня 2015 р. позивачем в якості виконання спірного договору було сплачено 134 049,87 грн. (а.с.7, т.1).

Факт сплати ОСОБА_1 саме цієї суми та у вказані у виписці дати підтверджується також долученими до матеріалів справи квитанціями (а.с.94-104, т.1).

Крім того, 21 серпня 2015 р. позивачем в рахунок шконання зобов'язань за договором фінансового лізингу було сплачено суму коштів у розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 21 серпня 2015 р. (а.с.8, т.).

Таким чином, загалом за спірним договором позивачем було сплачено 154 049,87 грн., що не заперечувалося стороною відповідача.

Згідно ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю- продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.807 ЦК України, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Таким чином, виходячи з положень норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу або договору поставки, що випливає зі змісту договору.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, моментом недійсності нікчемного правочину є момент його вчинення. Але якщо недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 18 січня 2017 р. у справі № 6-648цс16, «За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину».

Як вбачається з матеріалів справи, Договір про фінансовий лізинг № 00007206 від 17.04. 2013 р. було укладено сторонами без додержання умов щодо нотаріального посвідчення.

Таким чином, спірний договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, при укладенні вказаного договору не дотримано положення законодавства щодо нотаріального посвідчення договору, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що укладений сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним в силу закону. При цьому, додаткового встановлення його нікчемності судом не вимагається, виходячи з вимог чинного законодавства.

Згідно п.5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - відповідно до статей 15 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним із застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Отже, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з його оспоренням та не визнанням іншими особами.

За встановлених обставин, враховуючи визначений спосіб захисту для відновлення порушеного права шляхом застосування наслідків нікчемності правочину, оскільки, правочин є нікчемним з моменту його вчинення незалежно від пред'явлення позову і бажання сторін, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності, в тому числі в частині виконання сторонами договору збо зобов»язань, суд приходить до висновку, про правомірність пред'явлення позивачем вимог про застосування наслідків нікчемності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оцінивши вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача сплачених позивачем коштів за Договором про фінансовий лізинг № 00007206 від 17 квітня 2013 р.

Суд також правильно вважав, що не можна погодитися з вимогами про стягнення сплаченої суми, входячи з еквіваленту платежів у доларах США, обрахованому станом на дату подання позову, оскільки це не відповідає вимогам закону, зокрема, ст.ст.524, 533 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України при застосуванні наслідків нікчемності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, платежі за Договором здійснювалися позивачем та одержувалися ТОВ «Порше Лізінг Україна» у відповідних сумах в національній валюті України - гривні, тому, суд правильно вважав, що стягненню підлягають грошові кошти саме в сплаченому ОСОБА_1 розмірі, а саме, що з ТОВ «Порше Лізінг Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню документально підтверджена сума сплачених за договором коштів у розмірі 154 049,87 грн.

Що стосується доводів сторони відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки, оспорюваний договір було укладено 17 квітня 2013 р., при цьому відповідно до зведеної облікової виписки з рахунку клієнта ОСОБА_1, виконання договору було розпочато ОСОБА_1 22 квітня 2013 р., у зв'язку з чим строк позовної давності який сплив 22 квітня 2016 р.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в серпні 2015 року ОСОБА_1 звертався до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання дій неправомірними, витребування об'єкту лізингу за спірним договором, а у вересні 2015 р. - з позовом до відповідача про захист прав споживача, в якому просив визнати умови договору фінансового лізингу від 17.04.2013 р., а саме п.6.3, п.12.5 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу нечесними, несправедливими та недійсними, зобов'язання відповідача здійснити перерахунок всіх здійснених платежів, повернення транспортнотного засобу, які ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва були об'єднані в одне провадження; транспортний засіб переданий позивачу відповідачем на виконання умов нікчемного правочину, і був вилучений у позивача 13 серпня 2015 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ « Порше Лізинг Україна» - відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 16.02.2018 р.

Головуючий :

Судді :