АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1280/2018 Головуючий в 1-й інстанції - Притула Н.Г. 760/9564/17 Доповідач Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Соколової В.В., Шебуєвої В.А.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Кейтеринг» про стягнення заробітної плати,-

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року позивачі пред'явили вказаний позов до відповідача та з урахуванням уточнень вимог просили стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату: ОСОБА_6 у сумі 12 000,00 грн., ОСОБА_2 у сумі 12 000,00 грн., ОСОБА_3 у сумі 12000,00 грн., ОСОБА_4 у сумі 16500,00 грн., ОСОБА_5 у сумі 10 500,00 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.

Кожний з позивачів обґрунтовував свої вимоги наступним.

Позивач ОСОБА_6 зазначав, що працював на посаді комірника з 20.11.2013 року по березень 2015 року з середнім окладом 4 000 грн.,був вимушений звільнитися за власним бажанням,оскільки йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі,яка становить 12.000 грн. за період з 1 жовтня по 31 грудня 2014 року.

Позивач ОСОБА_2 зазначала, що працювала з 12.04.2011 року на посаді кухаря з окладом 4000 грн., проте за жовтень-грудень 2014 року заробітна плата не була їм виплачена і вона вимушена звільнитися за власним бажанням, проте заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 000 грн. їй не було виплачено.

Позивач ОСОБА_3 вказував, що працював в ТОВ «Гранд Кейтеринг» на посаді кухаря з окладом 4000 грн. з 12.04.2011 року по 08.07.2015 року і змушений був звільнити з роботи за власним бажанням 02.06.2015 року, проте заборгованість по заробітній платі за період з жовтень, листопад, грудень 2014 року йому не була виплачена.

Позивач ОСОБА_4 вказувала, що працювала у вказаному товаристві посудомийкою з окладом 3 500 грн. з 01.07.2014 року по 24.06.2015 року і звільнилася за угодою сторін. Заборгованість по заробітній платі складає 16 500 грн.,а саме за жовтень-грудень 20014 року в сумі 10 500 грн. за травень-червень 2015 року -6 000 грн..

Позивач ОСОБА_5 посилалась на те, що була офіційно працевлаштована у відповідача на посаді прибиральниці з окладом 3500 грн. з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року, що підтверджується записом в трудовій книжці та довідкою про доходи. У січні 2013 року повернулася на роботу і працювала до 27.02 2015 року згідно з трудовим договором, який їй на руки не видали і заборгованість по заробітній платі у розмірі 10 500 грн. не сплатили,в зв'язку з чим її сім'я опинилася в скрутному становищі, а тому вона просила стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 5000 грн..

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Кейтеринг» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період жовтень-грудень 2014 року в сумі 4 360 (чотири тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок (обов'язкові податки та збори не відраховано), на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період жовтень-грудень 2014 року в сумі 4 360 (чотири тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок (обов'язкові податки та збори не відраховано), на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період жовтень-грудень 2014 року в сумі 4 360 (чотири тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок (обов'язкові податки та збори не відраховано), на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі за період жовтень-грудень 2014 року та травень-червень 2015 року в сумі 8 177 (вісім тисяч сто сімдесят сім) гривень 20 копійок (обов'язкові податки та збори не відраховано).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Кейтеринг» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Стягнутоз Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Кейтеринг»на користь держави судовий збір в сумі 212,57 грн..

В апеляційній скарзі представник позивачів просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору. При вирішенні справи суд взяв до уваги лише невиплачену ТОВ «Гранд Кейтеринг» позивачам у занижену мінімальну заробітну плату,відомості про яку надавались відповідачем у пенсійний фонд міста Києва для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним страхуванням,таким чином ухиляючись від виплати податків державі на більші суми зарплат,які потім відповідач у конверті надавало працівникам. Суд не взяв до уваги бухгалтерські документи товариства,в яких зазначені дійсні суми виплат за працю позивачам за різні періоди роботи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи , що з'явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, Апеляційний суд міста Києва, який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», вважає , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України у редакції 2004 року , законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі перебували у трудових відносинах з відповідачем:

ОСОБА_1 займав посаду кухаря в період з 01.11.2013 року по 31.03.2015 року та був звільнений за угодою сторін; ОСОБА_2 займала посаду кухаря в період з 04.04.2011 року по 08.07.2015 року та звільнена за власним бажанням; ОСОБА_3 займав посаду кухаря в період з 01.04.2011 року по 15.06.2015 року та був звільнений за власним бажанням; ОСОБА_4 займала посаду мийниці в період з 01.07.2014 року по 24.06.2015 року та була звільнена за угодою сторін.

ОСОБА_5 відповідно до їїтрудової книжки перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Гранд Кейтерінг» уперіод з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року. Про подальшу її роботув ТОВ «Гранд Кекйтерінг» у період, який вона зазначає в позові, трудова книжка записів не має.

Судом встановлено, що відповідачем за час роботи ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3 у відповідача, заробітна плата не виплачувалась в період жовтень-грудень 2014 року, а за час роботи ОСОБА_4 не виплачувалась заробітна плата, крім зазначеного періоду, щепротягом травня-червня 2015 року.

Дана обставина не була спростована відповідачем належними та допустимими доказами,а тому суд першої інстанції відповідно до вимог Статті 43 Конституції України ,ч.1 ст.47,ч.1ст..115,ч.1ст116 КЗпП України,рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з наданими доказами прийшов до висновку про обґрунтованість доводів позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у частині не проведення з ними при звільненні повного розрахунку та виплати заробітної плати.

При визначенні розміру заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, суд виходив з даних про заробітну плату, розмір якої зазначений в інформації, наданій Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та довідках про заробітну плату наданих відповідачем із зазначеним розміром заробітної плати кожного з позивачів.

Зазначені суми не спростовані відповідачем.

Суд першої інстанції не взяв до уваги надані представником позивачів відомості про нарахування заробітної плати та табелі обліку робочого часу, оскільки вони не мають підписів посадових осіб ТОВ «Кейтерінг» та не завірені печаткою.

За вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність у позивачів права про отримання належних їм суд при звільненні в такому розмірі: ОСОБА_1М, заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 р.-1407,50 грн.,листопад 2014 р.-1458,75 грн. ,грудень 2014 р.-1493,75 грн.,а всього 4360,00 грн.; ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 р.-1407,50 грн.,листопад 2014 р.-1458,75 грн., грудень 2014 р.-1493,75 грн.,а всього 4 360 грн..; ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 р.-1407,50 грн.,листопад 2014 р.-1458,75 грн. , грудень 2014 р.-1493,75 грн., а всього 4360 грн. та ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 р.-1220,00 грн.,листопад 2014 р.-1265,14 грн. ,грудень 2014 р.-1295,64 грн.,травень 2015 р.-1641,43 грн .червень 2015 р.- 2754,99 грн.,а всього 8 177,20 грн..

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду відповідним обставинам справи та вимогам законам,що регулюють правовідносини,які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги такий висновок суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а)загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 60 ЦПК України в редакції 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно відхилив надані позивачами докази, якими підтверджуються наявність у відповідача заборгованості перед ними по заробітній платі у більшому розмірі, ніж той, який зазначив суд у рішенні, а саме: відомості про нарахування та виплату заробітної плати,а також табелі обліку робочого часу (а.с.16-33) за певний період, апеляційний суд відхиляє, оскільки вказані докази не є належними та допустимими в розумінні ст..ст.58,59 ЦПК України, в редакції 2004 року, їх форма та зміст не відповідають вимогам фінансово-бухгалтерському обліку витрат по оплаті заробітної плати,в них відсутні дані про посадових осіб товариства,які в межах своїх повноважень причетні до їх складання,вони не завірені печаткою товариства на підтвердження відповідності їх змісту дійсним обставинам щодо нарахування та невиплати заробітної плати кожному з позивачів за спірний період праці в товаристві.

Посилання в апеляційній скарзі на ухилення відповідача від сплати податків, у зв'язку з чим дані про їх заробітну плату подавалися у пенсійний фонд міста Києва в нижчому розмірі ніж визначено в трудових договорах,апеляційний суд вважає голослівними,оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних посилань позивачами не надано.

Суд апеляційної інстанції відхиляє аргумент апеляційної скарги в частині неправомірності рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволені позову ОСОБА_5,оскільки її пояснення про працевлаштування прибиральницею до відповідача за трудовим договором в січні 2013 року та звільнення 27.02.2015 року за власним бажанням не підтверджено жодним доказом,а її трудова книжка містить єдиний останній запис про її роботу на вказаній посаді у відповідача з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування та залишення без задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - Судді -