АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/255/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 2 Горячківська Л.В. Доповідач в апеляційній інстанції Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого - Василенко Л.І.

суддів: Нерушак Л.В., Фетісової Т.Л.

секретаря - Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Старобабанівська сільська рада Уманського району Черкаської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Уманської місцевої прокуратури на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2016 року, ухваленого 13 грудня 2016 року під головуванням судді Горячківської Л.В. у приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області, у справі за позовом ОСОБА_4 до Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, :

в с т а н о в и в :

30 листопада 2016 р. ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2016 р., яке вступило в законну силу 10 червня 2016 р., за нею визнано право на земельну частку (пай) КСП «ім. Кутузова», с. Старі Бабани, розміром 3,79 умовних кадастрових гектарах після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

06 липня 2016 р. вона звернулась з заявою до приватного підприємства «Земельне кадастрове бюро» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до даної технічної документації був розроблений план меж та кадастровий план земельної ділянки. 19 липня 2016 р. вона отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Згодом звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно, щоб зареєструвати право власності на земельну частку (пай), проте їй було відмовлено, оскільки земельна частка (пай) є умовною частиною сільськогосподарських земель, розмір якої визначений як середній по господарству в умовних кадастрових гектарах, межі земельної частки (паю) є невизначеними. Таким чином вона позбавлена можливості зареєструвати своє право власності, яке і так їй належить за законом, тому змушена звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду з позовною заявою про визнання права власності.

Просила суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) КСП «ім. Кутузова», с. Старі Бабани, Уманського району Черкаської області, в адміністративних межах Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області, розміром 3,79 умовних кадастрових гектарів, після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2016 р. позов ОСОБА_4 до Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку розташовану на території Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області розміром 3,1229 га кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом та, що згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Рішенням Уманського міськрайонного суду від 30 травня 2016 р. за позивачем ОСОБА_4 визнано право на земельну частку (пай) КСП «ім. Кутузова», с. Старі Бабани, розміром 3,79 умовних кадастрових гектарах після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, тому за позивачем необхідно визнати право власності на спірну земельну ділянку.

У апеляційній скарзі, поданій 11 грудня 2017 р., Уманська місцева прокуратура, діючи в інтересах держави, просить скасувати судове рішення й відмовити в задоволенні зазначеного позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спір про визнання права власності в порядку спадкування на землю вже був предметом судового розгляду. Технічну документацію виготовлено з порушенням закону. Рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) повинно прийматись не судом, а Уманською районною державною адміністрацією.

Станом на 01.12.2017 р. рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2016 р., яким за ОСОБА_4 визнано право на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, скасоване, ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Крім того, позивач не входить до числа спадкоємців, передбачених ст. ст. 529, 530 ЦК УРСР, в редакції 1963 р.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника прокуратури Черкаської області - Олійник І.А., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 р. «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним нормам процесуального права рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, колегією суддів, за наслідками розгляду апеляційної скарги Уманської місцевої прокуратури, встановлено, що звертаючись 30.11.2016 р. до суду з позовом про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач, як на підставу своїх вимог, послалася, зокрема, на ст. 328, яка регламентує підстави набуття права власності, ст. 1225 - спадкування права на земельну ділянку ЦК України 2004 р.

При цьому позовні вимоги обґрунтовувала існуванням рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2016 р., яке вступило в законну силу, та яким за нею визнано право на земельну частку (пай) КСП «ім. Кутузова», с. Старі Бабани, Уманського району Черкаської області, в адміністративних межах Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області, розміром 3,79 умовних кадастрових гектарів, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія НОМЕР_2, виданого на підставі рішення Уманської РДА № 429 від 21 жовтня 1996 р., після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

У свою чергу, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та визнаючи за нею право власності на спірну земельну ділянку, суд першої інстанції виходив саме з преюдиційності зазначеного рішення суду та керувався при цьому, зокрема, на ст. ст. 328 та 1225 ЦК України, який набрав чинності 2004 р. та ст. 81, 125 ЗК України, який набрав чинності 2002 р.

За положенням ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 р., ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 р.). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Крім того, у відповідності до п.п. 1, 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 530 Української РСР, яка регламентує другу чергу спадкоємців за законом, передбачено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Згідно положень ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду від 30 травня 2016 р. визнано, що ОСОБА_4 дійсно проживала з ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2., однією сім'єю та вели спільне господарство з лютого 1990 р. до день смерті, та за ОСОБА_4 визнано право на земельну частку (пай) КСП «ім. Кутузова», с. Старі Бабани, розміром 3,79 умовних кадастрових гектарах після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, як за особою яка доглядала померлу вела з нею спільне господарство та побут, проживала разом з нею, та мала спільні права і обов'язки.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Черкаської області від 30 березня 2017 р. було задоволено апеляційну скаргу Уманської місцевої прокуратури та скасовано рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2016 р., ухвалено нове, яким ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позовних вимог до Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Дане рішення мотивоване, зокрема, і тим, що ОСОБА_4 не входить до числа спадкоємців, передбачених ст. ст. 529, 530 ЦК УРСР

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином колегією суддів встановлено, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2016 р., яким, зокрема, за ОСОБА_4 було визнано право власності на спірну земельну ділянку, та на яке, як на підставу звернення, ОСОБА_4 посилалась при зверненні до суду з даним позовом, та на підставі якого суд, у свою чергу, задовольнив позовні вимоги у даній цивільній справі, скасоване.

Будь-які інші правові підстави, які б засвідчували право позивача на спірну земельну ділянку, у відповідності до приведених норм права, які регулюють спірні правовідносини, у позовній заяві ОСОБА_4 не зазначені. Матеріали справи також не містять належних та достовірних доказів, які б засвідчували наявність правових підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

За викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Уманської місцевої прокуратури підлягає до задоволення, рішення суду до скасування з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розмір судових витрат.

Враховуючи наведене та письмові докази, які підтверджують сплату Уманською місцевою прокуратурою у Черкаській області 1060 грн. 62 коп. судового збору при подачі апеляційної скарги (а.с.33), колегія суддів приходить до висновку про стягнення зазначених витрат на користь Уманської місцевої прокуратури Черкаської області з ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України ЦПК України, судова колегія,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Уманської місцевої прокуратури задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь прокуратури Черкаської області 1060 грн. 62 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Л.І.Василенко

Судді: Л.В.Нерушак

Т.Л.Фетісова