Справа № 146/192/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого- судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Томашпіль заяву адвоката ОСОБА_1 Олександрівни-представника ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2018 року адвокат ОСОБА_1-представник ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості внаслідок невиконання договору оренди.

Одночасно адвокатом подано заяву про забезпечення позову, в якому вона просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно фізичної особи підприємця ОСОБА_3, а саме на виробниче обладнання, що знаходиться за адресою по вул.. Незалежності буд. 221 в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області: паяльник пакеточний; м»ясорубку; тістозамісник, тістопрокаточну машину; машину для виготовлення пельменів (JCL 120-5 В).

Адвокат мотивувала заяву тим, що 1 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди нежитлового приміщення. Предметом договору було нежитлове приміщення загальною площею 80 кв.м., що знаходиться по вул.. Незалежності, 221 в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Дане приміщення належить ОСОБА_2

Відповідно до п.3.1. договору орендна плата складає 4000 гривень за місяць.

Відповідно до п.4.2.3 договору орендар зобовязується своєчасно здійснювати орендні платежі. Згідно з п.7.1 договору строк дії встановлено з 1 січня 2017 року по 31.12.2017 року.

Договір оренди було припинено 31 грудня 2017 року, однак станом на дату подання даного позову позивач протягом 2017 року не отримав жодного щомісячного платежу за оренду належної йому будівлі, крім того не отримував жодних послуг в рахунок орендної плати. Внаслідок невиконання умов договору оренди ФОП ОСОБА_3 у неї виникла заборгованість перед позивачем : 48000 грн. основної заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення; 1440 грн. 3% річних від простроченої суми; 6561,60 грн інфляційні втрати за весь період прострочення.

Адвокат зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки є велика ймовірність відчуження майна ФОП ОСОБА_3 на користь третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову відповідно до ст.153 ЦПК України, розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зі змісту процесуального законодавства України вбачається, що зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Так, розглянувши заяву адвоката ОСОБА_1-представника ОСОБА_2 про забезпечення позову судом встановлено, що заявником не надано доказів, що майно, на яке просить накласти арешт, знаходиться саме за адресою вул.. Незалежності, 221, смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, і що вказане майно належить саме ОСОБА_3

Окрім того, заявником не вказано повних даних приборів, на які просить накласти арешт, зокрема, марки, моделі мясорубки, тісто замісника, тістопрокаточної машини, що буде перешкодою у виконанні ухвали суду в разі її задоволення.

Також заявником не вказано вартість майна, на яке просить накласти арешт, не наведено мотивів того, чи є обраний нею запобіжний захід співмірним ціні заявленого позову.

Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається посилання заявника про потенційну можливість відповідача відчужувати належне йому майно, однак суд не може обмежитися формальною фразою по існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки заява не містить жодного конкретного доводу.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову, а також не надання заявником (позивачем за позовом) необхідних доказів, які можуть свідчити про вчинення ОСОБА_3 дій із реалізації майна чи підготовки до такої реалізації, суд дійшов висновку про відсутність, станом на час розгляду вказаної заяви, правових підстав для забезпечення позову у даній справі.

У відповідності до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 цього Кодексу, її необхідно повернути заявнику.

Разом з тим, вважаю за необхідне розяснити, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача чи його представника повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Повернути заяву адвоката ОСОБА_1 Олександрівни-представника ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Копію ухвали направити заявнику -адвокату ОСОБА_1

Розяснити, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача чи його представника повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: ОСОБА_4