Апеляційне провадження № 22-ц/796/1211/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи в.о. начальника філії «Українська залізнична швидкісна компанія «Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_2, головний інженер філії Українська залізнична швидкісна компанія «Публічного акціонерного товариства Українська залізниця» ОСОБА_3 про скасування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про скасування наказів про застосування до неї дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з 28 травня 2012 року працювала на посадах стюарда та старшого стюарда управління обслуговування пасажирів у поїздах Філії «Українська залізнична швидкісна компанія» ПАТ «Українська залізниця». Згідно з наказом № 90 від 03 жовтня 2016 року її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення п. 2.5 Порядку організації посадки/висадки пасажирів швидкісних поїздів Інтерсіті+ та Інтерсіті, затвердженого наказом від 16 листопада 2015 року № 424-УЗШК, а саме за не закріплення відкидної площадки у вагоні № 4 поїзда № 747 сполученням Дарниця - Тернопіль, що призвело до травмування пасажира. Вважає вказаний наказ безпідставним та незаконним, оскільки вона, виконуючи обов'язки старшого стюарда, перебувала біля вагонів № 2 та №3. Під час підготовки поїзду для посадки, яку вона контролювала особисто, роботу з підняття відкидних площадок усіх вагонів виконував поїздний електромеханік ОСОБА_4 Після травмування пасажирки нею було організовано надання своєчасної медичної допомоги, особисто компенсовано вартість проїзду, складено акт, надано пояснення керівництву та відібрано пояснення електромеханіка ОСОБА_4

У подальшому, на підставі наказу в.о. начальника Філії ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 і головного інженера ОСОБА_3 - № 372ос від 04 жовтня 2016 року з нею припинено трудовий договір (контракт) з підстави передбаченої п. 3 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин. Вказаний наказ ґрунтується на тому, що 30 вересня 2016 року під час виконання рейсу № 741 Дарниця - Трускавець нею під час належного виконання своїх службових обов'язків у вагоні № 3 (буфет) було виявлено два пасажира без проїзних документів, які самовільно здійснили посадку. При цьому, нею було складено два акти про зняття безквиткового пасажира з поїзду, зроблена доповідь керівництву ПАТ «Українська залізниця» та на станції Львів, ці пасажири були у встановленому порядку висаджені і передані черговій по вокзалу, де були оформлені належні проїзні квитки та сплачена ними повна вартість проїзду.

Вказаний наказ про звільнення вона вважає незаконним, оскільки відсутній факт порушення трудової дисципліни 30 вересня 2016 року (ситуація з безквитковими пасажирами була вирішена відповідно до відомчих інструкцій, ПАТ «Українська залізниця» збиток не завдано, неправомірної вигоди позивач не отримувала).

Крім того, факт невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, не встановлено. Відсутня систематичність порушення трудової дисципліни, оскільки на час перевезення безквиткових пасажирів вона не мала жодного накладеного дисциплінарного стягнення. Відповідачем при вирішенні питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності із накладенням стягнення у вигляді звільнення з роботи не враховано ступінь тяжкості вчинених проступків і відсутність шкоди, а також її попередня робота.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просила суд скасувати наказ начальника Філії «Українська залізнична швидкісна компанія» ПАТ «Українська залізниця» № 90 від 03 жовтня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та про оголошення ОСОБА_1 догани; скасувати наказ начальника Філії «Українська залізнична швидкісна компанія» ПАТ «Українська залізниця» № 372ос від 04 жовтня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)» про звільнення ОСОБА_1 Поновити її на посаді старшого стюарда управління обслуговування пасажирів в поїздах Філії «Українська залізнична швидкісна компанія» ПАТ «Українська залізниця», стягнути з Філії «Українська залізнична швидкісна компанія» ПАТ «Українська залізниця» заробітну плату за час вимушеного прогулу по час ухвалення судом рішення про поновлення на посаді.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову .

Не погодившись із вказаним рішення суд ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для вирішення питання про поновлення на роботі, які суд вважав встановленими, оскільки суд першої інстанції дав оцінку лише доводам відповідача. Суд не врахував факт відсутності її вини в скоєні дисциплінарних проступків та безпідставно відмовив їй у задоволенні позову, з підстав пропуску строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав без поважних причин.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивачки доводи апеляційної скарги, з підстав в ній викладених, підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував та просив відхилити апеляційну скаргу, вважаючи що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені за законом належно.

Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін,або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що до винесення наказу про звільнення позивачки, 3 жовтня 2016 року до неї вже було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни,тобто її звільнення 4 жовтня 2016 року було проведено після виявлення факту порушення трудової дисципліни 30 вересня 2016 року, а тому вважав що відсутні підстави для її звільнення за систематичне невиконання своїх трудових обов'язків за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Проте, оскільки позивачкою пропущено строк звернення до суду без поважних причин,суд не знайшов підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі та, в цілому, для задоволення позовних вимог.

Проте, з такими висновками суду не можливо повністю погодитись,оскільки суд дійшов їх без належного з'ясування обставин справи,що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи,суд допустив порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, з огляду на що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим і воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення з огляду на таке. За статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Не проведения розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Як вбачається, з наказами про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та про звільнення, остання була ознайомлена 3 та 4 жовтня 2017 року (а.с. 17-18).

2 листопада 2016 року нею подано позов про поновлення на роботі до Дарницького районного суду м. Києва за місцем знаходження Філії відповідача провадження (а.с.233).

21 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків (а.с.232).

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року за позовом ОСОБА_1 відкрито провадження і справу призначено до розгляду на 13 лютого 2017 року (а.с.229). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.226). При цьому за інформацією Дарницького районного суду м. Києва та згідно журналу вихідної кореспонденції вбачається, що кореспонденція ОСОБА_1 направлялась за адресою АДРЕСА_1, в той час як місце проживання її є АДРЕСА_2 (а.с.223-224). До Печерського районного суду м. Києва з позовом ОСОБА_1 звернулась уже 15.03.17 року. Приведені обставини свідчать про поважність пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду з позовом, з огляду на що її заява про поновлення зазначеного строку підлягає задоволенню.

Поряд з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково. Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України). Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Як вбачається, позивач ОСОБА_1 з 28 травня 2012 року працювала на посадах стюарда, старшого стюарда управління обслуговування пасажирів у поїздах філії «Українська залізнична швидкісна компанія» ПАТ «Українська залізниця». На підставі наказу № 90 від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення п. 2.5 Порядку організації посадки/висадки пасажирів швидкісних поїздів «Інтерсіті+» та «Інтерсіті» затвердженого наказом від 16 листопада 2015 року № 424-УЗШК, а саме за не закріплення відкидної площадки у вагоні № 4 поїзда № 747 сполученням Дарниця - Тернопіль, що призвело до травмування пасажира (а.с. 17).

Відповідно до п. 2.5 «Порядку організації посадки/висадки пасажирів швидкісних поїздів «Інтерсіті +» та «Інтерсіті», затвердженого наказом ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» від 16.11.2015 № 424 перед початком посадки пасажирів до швидкісних поїздів черговий диспетчер УЗШК повинен повідомити старшого стюарда про № колії подачі поїзда на станцію посадки, а старший стюард зобов'язаний сповістити поїзну бригаду стюардів. Поїзна бригада стюардів повинна закріпити відкидні площадки у підзвітних їм вагонах відповідно до типу платформи. Площадки, які не використовуються у процесі посадки повинні бути зачинені (а.с. 87-91).

Згідно з п. 1.4 Робочої інструкції старшого стюарда швидкісного поїзда «Інтерсіті +» та «Інтерсіті» старший стюард у своїй роботі керується законами України, указами Президента України, постановами, розпорядженнями Кабінету Міністрів України, Верховної Ради України, наказами та розпорядженнями Міністерства інфраструктури України, ПАТ «Укрзалізниця», а також положеннями про філію «УЗШК», Управління обслуговування пасажирів в поїздах, правилами внутрішнього трудового розпорядку, інструкціями наказами, вказівками, порядками керівництва філії «УЗШК», Корпоративними стандартами обслуговування пасажирів «Інтерсіті +» та «Інтерсіті» , а також цією посадовою інструкцією (а.с. 63-73). Відповідно до п. 2.5.1 Робочої інструкції старший стюард зобов'язаний здійснювати посадку пасажирів відповідно до Правил перевезення пасажирів, багажу вантажобагажу та пошти залізничним транспортним України. Згідно з п. 2.6.24 під час висадки/посадки пасажирів на проміжній станції забезпечити максимальні зручності та безпеку пасажирам, при цьому демонструючи доброзичливість.

З положеннями вказаної Інструкції позивачка була ознайомлена, про що свідчить її підпис (а.с. 74-75). Відповідно до розділу 6 Інструкції, старший стюард несе дисциплінарну та адміністративну відповідальність за порушення трудової дисципліни та положень інструкції у порядку, передбаченому чинним законодавством України, зокрема за п. 6.12 за не виконання чи неналежне виконання своїх посадових обов'язків, що передбачені цією посадовою інструкцією.

25.09.2016 перед прибуттям поїзда на станцію Київ-Пасажирський диспетчером філії «Українська залізнична швидкісна компанія» було повідомлено поїзну бригаду про колію прибуття, а саме на другу платформу. Після цього поїзним електромеханіком було запропоновано ОСОБА_1 допомогу у відкритті площадок вагонів і відкрито та зафіксовано відкидні площадки у всіх вагонах крім вагона № 4. Проте, старшим стюардом ОСОБА_1, в свою чергу, не було перевірено відкриття та закріплення відкидних площадок, в наслідок чого під час здійснення посадки пасажирів до поїзда, пасажирці ОСОБА_5, яка здійснювала посадку до вагона № 4 відкидною площадкою було травмовано голову. Про ситуацію, що склалася 25 вересня 2016 року складено акт про нещасний випадок. Вказані обставини підтверджуються рапортом старшого стюарда ОСОБА_1, рапортом інженера поїзних бригад ОСОБА_6, актом від 25.09.2016 року та актом про нещасний випадок, що стався на залізниці із застрахованим пасажиром, поясненнями старшого стюарда ОСОБА_1 (а.с. 82-85), а також відеозаписом посадки пасажирів.

Крім того судом встановлено, що наказом в.о. начальника Філії ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 і головного інженера ОСОБА_3 - № 372ос від 04 жовтня 2016 року припинено трудовий договір (контракт) з позивачем ОСОБА_1 з підстави, передбаченої п. 3 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин (а.с. 18).

Вказаний наказ ґрунтується на тому, що 30 вересня 2016 року під час виконання рейсу № 741 Дарниця - Трускавець заступником начальника філії «УЗШК» з експлуатації ОСОБА_7 було встановлено, що у вагоні № 4 на місцях 81, 82 у поїзді № 741 сполученням Дарниця-Трускавець знаходяться пасажири, однак відповідно до Автоматизації процесів управління пасажирськими перевезеннями на залізницях України (АСК ПП УЗ) місця № 81, 82 були вільними. Після перегляду матеріалів з внутрішньо-салонного спостереження встановлено, що зазначені пасажири були безквитковими, які здійснили посадку по станції Святошин і у яких були відсутні проїзні документи. Відповідно до наданих пояснень старшим стюардом ОСОБА_1 після станції Святошин у буфеті нею було виявлено два пасажири без проїзних документів, які самовільно здійснили посадку,яки вона попередила про необхідність про висадки на станції Коростень,проте після вмовлянь безквиткових пасажирів нею було прийнято рішення посадити їх на вільні місця № 80, 81 у вагоні № 4. На шляху прямування їй телефонував виконуючий обов'язки начальника філії «Українська залізнична швидкісна компанія» ОСОБА_2 і запитав хто у неї їде у вагоні № 4 на місцях 80, 81 на що вона відповіла, що пасажири, які пересіли з вагону № 6 місця 3,4, але коли начальник філії сказав передати номера квитків, вона повідомила що ці пасажири без проїзних документів, і займають місця у вагоні №4 її розпорядженням (а.с. 96).

З приводу проїзду безквиткових пасажирів було відібрано також пояснення працівника поїзної бригади ОСОБА_8, який 30.09.2016 обслуговував поїзд № 741 сполученням Дарниця-Трускавець, про те, що під час перевірки проїзних документів у пасажирів вагону № 04 ним було виявлено двох безквиткових пасажирів, про що він доповів старшому стюарду ОСОБА_1 та отримав від неї вказівку щодо подальшого слідування зазначених пасажирів (а.с. 97-99).

Відповідно п. 2.5.1 Робочої інструкції старшого стюарда швидкісного поїзда «Інтерсіті +» та «Інтерсіті» під час організації посадки пасажирів до вагонів денних швидкісних поїздів старший стюард зобов'язаний здійснювати посадку пасажирів відповідно до Правил перевезення пасажирів, багажу вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, при цьому розмовляти з пасажирами державною мовою, розмовляти іншою мовою в разі потреби або за бажанням пасажира. У разі виявлення громадян без проїзних документів, що посвідчують особу, та з неоплаченою надлишковою поклажею вжити заходів щодо недопущення їх до посадки в поїзд. Згідно до п. 6.1.1 розділу 6 «Відповідальність» Інструкції старший стюард несе дисциплінарну (адміністративну) відповідальність за порушення трудової дисципліни та положень цієї інструкції у порядку, передбаченому чинним законодавством України, зокрема за перевезення безквиткових пасажирів та неоформленої надлишкової ручної поклажі. Відповідно до абзацу 4 пункту 7.3 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України пасажири без проїзних документів чи з недійсними проїзними документами, з прізвищем та іменем у проїзному документі, які не відповідають даним документа, що посвідчує особу (за винятком допущених описок не більше трьох знаків), без документів, що посвідчують особу, з ручною поклажею більше встановлених норм та з перевищенням розмірів, установлених для ручної поклажі, у вагон не допускаються.

За результатами оперативної наради, враховуючи те, що наказом № 90 від 03 жовтня 2016 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, прийнято рішення про звільнення стюарда ОСОБА_1 за п. ст. 40 КЗпП України, а саме за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України первинною профспілковою організацією філії «Українська залізнична швидкісна компанія» надано згоду на звільнення позивача (а.с. 93-95) і така згода є мотивованою. 04.10.2016 року наказом (розпорядженням) № 372/ос від 24.10. 2016 ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин. Підставою для звільнення зазначено наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 03.10.16 №9 та протокол наради від 03.10.16.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконними рішень про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів вважає, що відповідачем дотримано передбачену законом процедуру притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності і факти вчинення позивачкою дисциплінарних проступків, з урахуванням визнання їх самою позивачкою, знайшли своє об'єктивне підтвердження, з огляду на що зазначені вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. На вимогу закону, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, позивачка не надала переконливих доказів на спростування своєї вини у вчиненні дисциплінарних правопорушень та належних доказів щодо порушень відповідачем порядку притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Поряд з цим, оцінюючи достатність і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, та враховуючи, що обставини на які посилається позивачка щодо відсутності підстав її звільнення за систематичне невиконання порушення трудових обов'язків знайшли своє підтвердження, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання наказу про її звільнення ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, з огляду на те, що до видання 4 жовтня 2016 року наказу про звільнення ОСОБА_1 до неї 3 жовтня 2016 року же було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за вчинення дисциплінарного проступку 30 вересня 2016 року, тобто проступок щодо безквиткового перевезення пасажирів було вчинено та виявлено до застосування стягнення щодо недотримання правил безпеки,що призвело до травмування пасажира,проте звільнення позивачки за систематичне невиконання трудових обов'язків відбулося після застосування до неї стягнення за останній випадок., що свідчить про відсутність системи порушень. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Згідно статті 235 Кодексу законів про працю України, разі звільнення без законної підстави або переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом,який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 235 Кодексу передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад); (розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та/вислугу. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони поопадають згідно розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає місяцю у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку - нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно наданої відповідачем довідки філії «Українська залізнична швидкісна компанія» ПАТ «Українська залізниця» від 24.10.2016 № 163 заробітна плата за два останні місяці роботи ОСОБА_1 складала: серпень 2016 року - 12 344,81 грн., вересень 2016 року - 21 040, 21 грн.(а.с.100 т.1). Згідно наданих відповідачем карток обліку робочого часу локомотивної бригади за серпень-вересень 2106 року старшого стюарда ОСОБА_1, останньою в серпні 2016 року відпрацьовано 173, а у вересні - 144 робочих години.

Колегія суддів погоджується з розрахунком проведеним стороною позивачки щодо середнього заробітку та кількістю вимушених прогулів, яка відповідає методиці розрахунку встановленій Міністерством соціальної політики.

Так, вимушений прогул позивачки становить 2 649 годин із яких: 495 годин в 2016 році, виходячи з норми робочого часу за 2016 рік при 40-годинному робочому тижні, в т.ч. за жовтень - 143 годин (норма 159.0 годин - мінус 16 годин за 03.10.16 та 04.10.16): за листопад 176 годин; за грудень - 176 годин. Таким чином, в 2017 році прогул становить 1986 год., виходячи з норми робочого часу за 2017 рік при 40-годинному робочому тижні.

Розмір середньогодинної заробітної плати буде становити 96,21 гривень за годину роботи (12344,81 грн. + 21040,21 грн. = 33 385,02 грн. ) / (173 год. +174 год. = 347 годин).

Середньоденна заробітна плата становить 758,75 грн. (12344,81 грн. + 21040,21 грн. = 33385,02 грн. ) / (22дні+22дні=44 дні), виходячи з нарахованої зарплати позивачки за серпень 2016 року 12 344, 81 грн. та за вересень 2016 року 21040,21 грн., а також по 22 робочих дні - у серпні та вересні 2016 року.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становитиме 251 146, 25 грн., кількість днів вимушеного прогулу - 331 дні, із яких: за 2016 рік - 62 робочих дні (жовтень - робочих днів 18 днів (20 - 2 відпрацьованих 03 та 04), листопад - 22 дні, грудень 22 дні); за 2017 рік - 248 робочих днів; за січень 2018 року - 21 день.

Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, а саме судовий збір за подачу позову в сумі 3 151,46 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 3 466,61 грн., а всього 6 618,07 грн., від сплати яких позичка звільнена на підставі ЗУ "Про судовий збір".

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року скасувати, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду за захистом порушених трудових прав та визнати незаконним наказ (розпорядження) начальника Філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 372ос від 04 жовтня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)» про звільнення ОСОБА_1 з роботи. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого стюарда управління пасажирів в поїздах Філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 05.10.2016 року. Стягнути з ПАТ «Українська залізнична швидкісна компанія» Публічного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу 251 146, 25 грн. (двісті п'ятдесят одну тисячу сто сорок шість грн. двадцять п'ять коп.), а також стягнути з ПАТ «Українська залізнична швидкісна компанія» Публічного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в сумі 6 618,07 грн. (шість тисяч шістсот вісімнадцять грн. сім коп.)

В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 8.02.2018 року.

Головуючий

Судді: