АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Кулікової С.В. (суддя-доповідач)

суддів: Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.

за участю секретаря Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання кредитного договору розірваним,

Справа № 758/8060/17
Апеляційне провадження: №22-ц/796/784/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кулікова С.В.
встановила:

у червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання кредитного договору № 5734944 від 5 листопада 2007 року розірваним з 10 жовтня 2011 року.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що 5 листопада 2007 року між ним та Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» було укладено кредитний договір № 5734944 на строк до 5 листопада 2014 року, за яким він отримав від банку кредит у розмірі 64 263,00 доларів США.

Позивач стверджував, що певний час за погодженим графіком сплачував грошові кошти по поверненню кредиту та відповідні відсотки за користування, однак у зв'язку з погіршенням фінансового стану та відсутністю грошових коштів з 30 червня 2011 року перестав сплачувати банку гроші.

9 вересня 2011 року він отримав від відповідача письмову вимогу від 8 вересня 2011 року за підписом заступника керуючого філією ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» ОСОБА_5, в якій зазначалось про наявну у нього заборгованість у розмірі 5 368,94 доларів США - заборгованість по сплаті основної суми та 809,25 доларів США заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами. Також у вимозі банк з посиланням на п.п.3.5.7 та 3.5.8 укладеного договору вказував, що він зобов'язаний виконати вимогу банку про дострокове повернення кредиту в строк не пізніше 30 календарних днів з дня отримання вимоги, а у разі невиконання даної вимоги у встановлений строк, Банк набуває право розпочати стягнення суми заборгованості за кредитним договором в судовому порядку та вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у повному розмірі.

Також позивач зазначав, що кошти, сплату яких вимагав банк, не сплатив, і за весь період з 9 вересня 2011 року по даний час, не отримував від банку будь-яких листів та пропозицій, які свідчили б про продовження дії кредитного договору.

На думку позивача, дії банку свідчать про те, що з 10 жовтня 2011 року, тобто після збігу 30 календарних днів, відповідач фактично розірвав укладений з ним кредитний договір.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року в позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Позивач посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, оскільки в позовній заяві він просив суд не розірвати кредитний договір, а визнати кредитний договір розірваним з 10 жовтня 2011 року у зв'язку з відмовою відповідача від кредитного договору та фактичним його одностороннім розірванням, таким чином суд вийшов за межі позовних вимог, не розрізнив розірвання кредитного договору від односторонньої повної відмови від договору та фактичного його одностороннього розірвання в позасудовому порядку.

Також позивач вважає, що суд не дав оцінки заявленим вимогам та обставинам, які були встановлені під час розгляду справи.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» (а.с. 136, 136) в судове засідання представника не направили, клопотання про відкладення судового розгляду не подали, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача та третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 5 листопада 2007 року між сторонами було укладений кредитний договір № 5734944, за яким позивачу було надано кредит у розмірі 64 263,00 доларів США (а.с. 10-12).

Пунктом. 1.4 даного договору визначено, що кредит надається позичальнику строком до 5 листопада 2014 року і протягом цього строку позичальник зобов'язаний здійснити повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені цим договором.

Відповідно до п. 6.11 вказаного договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно цього договору в повному обсязі.

У п. 3.5.7. договору зазначено, що банк набуває право вимагати від позичальника дострокове повернення всього кредиту або частини кредиту разом із розрахованими процентами, а позичальник, відповідно, зобов'язаний виконати таку вимогу банку у випадках передбачених договорами, якими забезпечується виконання зобов'язань позичальника за цим договором, а також при настанні подій, перелічених у даному договорі.

Згідно п. 3.5.8. кредитного договору зазначену в п. 3.5.7. цього договору вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом із сплатою процентів за користування кредитом позичальник зобов'язаний виконати в строк не пізніше 30 календарних днів з дня її отримання.

Зі спливом встановленого цим пунктом договору строку виконання вимоги банку, останній набуває право розпочати стягнення суми заборгованості за цим договором в судовому порядку та звернути стягнення на майно, передане банку в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором в порядку, визначеному відповідними договорами забезпечення та чинним законодавством, з метою задоволення вимоги банку про дострокове повернення кредиту разом із нарахованими процентами та пенею.

8 вересня 2011 року відповідачем було надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у 30 денний строк з моменту отримання даної вимоги. Крім того у письмовій вимозі було зазначено, що у разі невиконання позичальником даної вимоги у встановлений строк, банк набуває право розпочати стягнення суми заборгованості за кредитним договором в судовому порядку та вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі (а.с. 15-16).

Згідно договору відступлення права вимоги № 1034/44 від 16 липня 2013 року ПАТ «ПУМБ» передало право вимоги за вказаним кредитним договором від 05 листопада 2017 року щодо зобов'язань відповідача - ТОВ «АНСУ» (а.с. 31-34).

ТОВ «АНСУ» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором і ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року відкрито провадження у даній справі (а.с. 30).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зміни суттєвих умов за договором не відбувалось, а позивачем не доведено наявність одночасно всіх умов для застосування ст. 652 ЦК України, тому відсутні підстави для застосування вказаної норми до спірних правовідносин.

Згідно ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа.

Пунктом 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк згідно положень п.п. 3.5.7. та 3.5.8. фактично розірвав договір, у зв'язку з невиконанням позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів за його користування, а банком не вчинено дій, що свідчать про продовження дії кредитного договору, колегія суддів вважає безпідставним.

Так, п. 3.5.8. кредитного договору визначено, що зі спливом встановленого строку виконання вимоги банку, розпочати стягнення суми заборгованості за цим договором в судовому порядку та звернути стягнення на майно, передане банку в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором в порядку, визначеному відповідними договорами забезпечення та чинним законодавством є правом банку, а не його обов'язком, тому не може бути підставою для застосування до даних правовідносин ст.ст. 615, 651 ЦК України, на які посилається позивач.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, інших доводів незаконності рішення суду позивачем наведено не було.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин та згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді: