Провадження №2/748/30/18
Єдиний унікальний № 748/1698/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2018 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі:

Головуючого- судді: Меженнікової С.П.

при секретарі Медвідь А.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2017 року ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом, просила стягнути зі ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 178100 грн 00 коп. Також, просила стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1781,00 грн та витрати, понесені на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що 11 липня 2013 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у неї в борг 5000,00 доларів США, зобов»язавшись повернути його до 01 серпня 2014 року. В цьому договорі сторони домовилися, що договір є платним. Щомісячна плата має складати 50,00 доларів США. Умови Договору позичальником були виконанні частково. З метою сплати щомісячних платежів - 50 доларів США, відповідач сплатив позивачу 600 доларів США - за період з липня по грудень 2013 року, та з січня по червень 2014 року (включно). Позивач вказувала, що за весь наступний період користування позикою - з липня 2014 по червень 2017 року, відповідач повинен їй сплатити 1850,00 доларів США та основну суму позики - 5000,00 доларів США, яка відповідачем взагалі їй не повернута. Таким чином, загальна сума боргу, яку просить стягнути позивач становить 6850,00 доларів США, що на момент підпису позовної заяви відповідно до офіційного курсу НБУ, становила 178100,00 грн.

В судовому засіданні позивач, в зв"язку з частковим виконанням відповідачем грошового зобов"язання від 11.07.2013, позовні вимоги зменшила, подавши відповідну заяву та просила стягнути з відповідача залишок боргу - 1200,00 доларів США, що еквівалентно 31200,00 грн.

Відповідач та його представник в судове засідання не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить поштова кореспонденція, про причину неявки не повідомили, заяву про відкладення розгляду справи суду не надали.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та його представника.

Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та по наданих суду доказах, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно договору позики від 11 липня 2013 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 5000,00 доларів США та зобовязався їх повернути в строк до 01 серпня 2014 року. У пункті 2 даного Договору, зазначено про домовленність сторін договору, а саме, що договір позики є платним і щомісячна плата за користування позикою має складати 50,00 доларів США ( а.с.22).

Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 у борг, у позивача ОСОБА_1 5000,00 доларів США підтверджується і розпискою про отримання позики від 11.07.2013 ( а.с.23).

Згідно розписок на а.с. 23,35 відповідач ОСОБА_2 на виконання своїх зобов"язань по договору позики від 11.07.2013, повернув позивачу ОСОБА_1 4600,00 доларів США. Іншу частину позики, яка залишилась - 1200,00 доларів США зобов"язався повернути протягом 12 місяців, до 24.11.2018, в рівних частинах - по 100 доларів США, про що свідчить надана позивачем розписка від 24.11.2017 на а.с.35.

Отже, відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання з повернення позики виконав лише частково, неповернута сума позики становить 1200 доларів США, що визнається відповідачем, про що свідчить розписка на а.с.35.

Враховуючи, що письмовий договір позики від 11 липня 2013 року, наданий позивачем на підтвердження зобов'язань відповідача, є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобов'язання; цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог статті 1047 ЦК України; відповідачем, сума боргу, яку просить стягнути позивач - 1200,00 доларів США не заперечується, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення зі ОСОБА_2 боргу за договором позики від 11.07.2013 в сумі 1200,00 доларів США, що еквівалентно 31200,00 грн підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати на загальну суму 13781,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити .

Стягнути зі ОСОБА_2, і.н., що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_1, що проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, суму основного боргу за договором позики від 11 липня 2013 року в розмірі 31200 грн 00 коп., судові витрати в сумі 13 781 грн.00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_3