Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2018 Справа №607/2584/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

позивач публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 308'380,35 грн. (з урахуванням збільшених позовних вимог). В обґрунтування цих вимог зазначає, що відповідач працювала у позивача касиром-економістом та з нею був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Вона неналежно виконувала свої трудові обовязки та безпідставно виплатила громадянину ОСОБА_2 Stivi Stefan грошові кошти по системі «Western Union». Такими діями була заподіяна шкода ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Відшкодовуючи її ПАТ «Укрсоцбанк» виплатило вказаним особам 124'005,84 грн. згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2016 року, 96'696, 17 грн. згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2016 року та 87'678,34 грн. згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2016. Саме ці кошти і слід стягнути з відповідача в порядку регресу, вважає позивач.

У судове засідання представник позивача не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявились. Останній подав заяву про розгляд справи за його відсутності у якій також вказує, що у задоволенні позову слід відмовити з мотивів, викладених у письмових запереченнях. У них зазначає, що: ОСОБА_1 належно виконувала свої трудові обовязки; позивач безпідставно посилається на рішення судів, оскільки у них не вказано про вину відповідача у збитках ПАТ «Укрсоцбанк»; розгляд кримінального провадження, щодо неї не завершено.

Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі, приходить до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191 та ч. 1 ст. 200 Кримінального кодексу України. Судом встановлено, що ці злочини вона вчинила за наступних обставин:

01 серпня 2014 року приблизно о 14 год. в ОСОБА_1, яка перебувала на посаді касира-економіста сектору касових операцій відділення «Старий ринок» №771 групи відділень № 7 департаменту роздрібних продаж Західного комерційного макрорегіону ПАТ «Укрсоцбанк», що в офісному приміщенні по вул. Старий Ринок, 2 в м. Тернополі, несучи повну індивідуальну матеріальну відповідальність за зберігання, обробку, перерахування, приймання, видачу довірених їй готівки та цінностей, виникли злочинні наміри, направлені на розтрату чужого майна, яке перебувало у її віданні, а саме грошових коштів, а також на підроблення документів на переказ, а саме заяв на видачу готівки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Реалізовуючи вищевказані злочинні наміри, обвинувачена тоді ж і там же, достовірно знаючи про обовязок ідентифікації одержувача грошових коштів, шляхом отримання паспорта або іншого документа, що посвідчує особу та видачі грошових коштів лише відповідній особі, розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, умисно передала Боладжі ОСОБА_7 (громадянину ОСОБА_8 Республіки ОСОБА_2) грошові кошти у сумі 11'694,92 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 139'871,24 грн., які відповідно до інформації у системі «Western Union» ПАТ «Укрсоцбанк» були призначенні для отримання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, після чого, з метою приховування факту розтрати у користь вищевказаної особи наведеної суми грошових коштів, умисно на робочому комп'ютері підготувала та роздрукувала заяву на видачу готівки № FJB 065 від 01 серпня 2014 року, у якій вказала завідомо неправдиву інформацію про те, що отримувачем являється «ОСОБА_6 В», який встановлений пред'явленим документом «виданий ОСОБА_2», без зазначення номера та серії документа, заяву на видачу готівки № FJB 080 від 01 серпня 2014 року, у якій вказала завідомо неправдиву інформацію про те, що отримувачем являється «ОСОБА_6 О», яка встановлена пред'явленим документом «виданий Львівським MB УМВС», без зазначення номера та серії документа та заяву на видачу готівки № FJB 060 від 01 серпня 2014 року, у якій вказала завідомо неправдиву інформацію про те, що отримувачем являється «Грішина Є», яка встановлена пред'явленим документом «виданий Київським MB УМВС», без зазначення номера та серії документа, де, надалі, за відсутності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, власноручно незаконно виконала підпис в графі «підпис банку» та «підпис отримувача» у вищевказаних заявах на видачу готівки. Таким чином, ОСОБА_1 своїми вищевказаними умисними діями завдала майнову шкоду ПАТ «Укрсоцбанк».

Вказані обставини в питанні чи мали місце дії, щодо неправомірної виплати коштів та чи вчинені вони саме ОСОБА_1 (працівником позивача), а не ким-небудь іншим доказуванню не підлягають в силу ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Також слід вказати, що допитана під час судового розгляду ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень за наведених обставин визнала.

З огляду на викладене суд сприймає критично посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 при виконанні трудових обовязків діяла в межах закону та Порядку здійснення операцій грошових переказів по системі «Western Union».

Наказом начальника департаменту персоналу та начальника управління роботи з персоналом департаменту персоналу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 21 серпня 2014 року № 2537-П звільнено ОСОБА_1, касира-економіста Відділення «Старий ринок» № 771 департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу, 22 серпня 2014 року у звязку з втратою довіри до не неї. (п. 2 ст. 41 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпПУ)

Як розяснив Верховний Суд України у абзаці 3 пункту 3 постанови свого Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров'ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст. 441 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Пунктами 1 та 3 ст. 134 КЗпПУ визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

07 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 03-34/57. Пунктами 2.1.1, 2.1.3 цього правочину визначено, обовязок відповідача: забезпечити схоронність переданих йому на зберігання або на інші цілі готівки та цінностей та вживати заходи щодо запобігання шкоди; суворо дотримуватися встановлених правил здійснення операцій з готівкою та цінностями, та правил щодо їх зберігання. А пунктом 3.1 сторони погодили, що відповідно до чинного законодавства України відповідач несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини позивачу.

Отож відповідач несе повну матеріальну відповідальність за дії, котрі заподіяли шкоду позивачу.

Неправомірність дій ОСОБА_1 встановлена вироком суду, який набрав законної сили.

Самі збитки були відшкодовані ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 роботодавцем відповідача, тобто позивачем у справі, відповідно до рішень Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03 березня 2016 року та Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2016 року.

Таким чином ПАТ «Укрсоцбанк» має обґрунтоване право на заявлення регресної вимоги до ОСОБА_1 у розмірі відшкодованих коштів.

Так, відповідно до копії:

-платіжного доручення № НОМЕР_1 від 04 листопада 2016 року позивачем сплачено 124'005,84 грн. як оплату згідно постанови про відкриття ВП № 51112716 від 20 жовтня 2016 року на користь ОСОБА_3;

-платіжного доручення № НОМЕР_2 від 29 грудня 2016 року позивачем сплачено 96'696,17 грн. як оплату згідно постанови про відкриття ВП № 51582993 від 08 грудня 2016 року на користь ОСОБА_4;

-платіжного доручення № НОМЕР_3 від 21 лютого 2017 року позивачем сплачено 87'678,34 грн. як оплату згідно постанови про відкриття ВП № 51969410 від 18 серпня 2016 року на користь ОСОБА_5

Вказані кошти слід стягнути з відповідача, як працівника, котрий таку шкоду заподіяв.

Також з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати в порядку, визначеному ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 141, 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, провулок Цегельний, 7/73 м. Тернопіль, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (вул. Ковпака,29, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 00039019 ) 308'380 (триста вісім тисяч триста вісімдесят) грн. 35 коп. майнової шкоди та 4'625 (чотири тисячі шістсот двадцять пять) грн. 71 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення виготовлено 07 лютого 2018 року.

СуддяОСОБА_9