судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.
справа № 591/4749/14-ц
провадження № 61-1001 св 17
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., (головуючого), Мартєва С. Ю., ПророкаВ. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П., залишив без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_6, а рішення апеляційного суду Сумської області від 07 червня 2016 року без змін.
З висновками суду касаційної інстанції не можна погодитися.
Відмовляючи в задоволення касаційної скарги Верховний Суд погодився із врахуванням судом апеляційної інстанції наступного висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року, справа № 6-42цс13:
За змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15 вересня 1995 року № 325/95-ВР "Про туризм" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частини четвертої статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів", статтей 610 і 611, частини п'ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.
У разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб'єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.
Водночас фактичні обставини справи, за яких Верховним Судом України висловлено вказаний висновок, та фактичні обставини даної справи є кардинально іншими.
У справі, яка розглядалася Верховним Судом України в 2013 році турист (споживач туристичних послуг), вважаючи, що він належним чином отримав всю необхідну інформацію щодо замовленої туристичної послуги від турагента, звернувся з позовом до туроператора у зв'язку з порушенням останнім умов договору про надання туристичних послуг, а саме: у день прибуття до країни відпочинку позивачу було повідомлено про заміну замовленого ним готелю на інший готель з посиланням на відсутність у замовленому готелі вільних номерів.
В даній справі позивачу при укладенні договору про надання туристичних послуг турагентом не було надано всієї необхідної інформації щодо замовленої туристичної послуги, а саме: належним чином не повідомлено про порядок виїзду з готелю до аеропорту для повернення в Україну, внаслідок чого позивач і члени її сім'ї не були забрані разом з іншими туристами з готелю, залишені в готелі і не вилетіли до України.
Відповідно ж до частини першої статті 33 Закону України «Про туризм» саме той суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до статті 19-1 Закону України «Про туризм» будь-яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування.
Інформація про умови надання туристичних послуг, яку туроператор (турагент) поширює до укладення договору на туристичне обслуговування, має доводитися у доступній, наочній формі, бути розбірливою, зрозумілою та містити в тому числі відомості про характеристику транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорію.
До укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація, зокрема, про час та місце проміжних зупинок і транспортних сполучень та категорію місця, яке споживач займатиме в певному виді транспортного засобу.
Оскільки в даній справі договір про надання туристичних послуг було укладено через турагента, і такий договір передбачав надання туристу та членам його сім'ї послуг перевезення з готелю до аеропорту для повернення в Україну, то саме на турагента було покладено обов'язок щодо надання споживачеві туристичного продукту розбірливої і зрозумілої інформації у доступній, наочній формі про час та місце виїзду з готелю до аеропорту та виду транспортного засобу, яким здійснюватиметься таке перевезення.
Встановивши, що споживачу туристичних послуг відповідна інформація надана не була, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги.
Водночас суд апеляційної інстанції, з яким помилково погодився Верховний Суд, не спростувавши обставин ненадання позивачу та членам його сім'ї встановленої законом інформації, безпідставно відмовив у позові, пославшись на висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року, справа № 6-42цс13, який висловлений за абсолютно інших фактичних обставин справи.
Суддя В. В. Пророк