Провадження № 4-с/201/7/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Трещова В.В., з секретарем судового засідання Ткаченко К.О., розглянувши за участю представника скаржника ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, в якій просить суд поновити строк на звернення з даною скаргою до суду; скасувати постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 04.11.2009р. про відкриття виконавчого провадження (ВП № 16145912). В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_2 посилається на те, що державний виконавець відкрив виконавче провадження за відсутності заяви стягувача, копію постанови про відкриття виконавчого провадження не направив боржнику, у звязку з чим останній був позбавлений можливості своєчасно звернутися до суду з відповідною скаргою на її оскарження. Крім того, скаржник вказує на те, що державним виконавцем не було надано йому строку на добровільне виконання рішення суду, проте аліменти були сплачені ним у добровільному порядку ще у листопаді 1998 року.

Представник скаржника в судовому засіданні подану скаргу підтримав та просив суд її задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в ній та доказів, наявних в матеріалах справи.

Державний виконавець Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_4 надала до суду письмові заперечення, відповідно до яких проти задоволення скарги заперечувала. Зазначає, що оскільки виконавче провадження № 16145912 надійшло до Соборного ВДВС за належністю від Бабушкінського ВДВС ДМУЮ, відсутність заяви стягувача є цілком вмотивованою, тому що така заява подається до відділу виконавчої служби при першому предявлені виконавчого документу. Отже, заява про відкриття виконавчого провадження повинна міститися в архівних матеріалах виконавчого провадження Бабушкінського ВДВС ДМУЮ. Тому, твердження боржника щодо незаконного відкриття виконавчого провадження є хибним. Боржник у своїй скарзі зазначає, що аліменти були сплачені ним у добровільному порядку ще у листопаді 1998 року. В доказ цього він додає розписку від імені стягувача, в якій вона зазначає, що зобов'язується повернути кошти боржнику протягом 5 років. Аліменти - це грошове утримання у розмірі, встановленому законом, яке у визначених законом випадках одні особи зобов'язані надавати іншим (внаслідок непрацездатності, шлюбу, батьківства) у зв'язку з діючими між ними шлюбними або сімейними відносинами. Те утримання, яке надається не в силу юридичного обов'язку, а на підставі моральних норм, не вважається аліментами. Також державний виконавець зазначив, що виконавчий лист №2-3481/2000 було видано 03.11.2000р. Оскільки, аліментні платежі відповідно до Закону є періодичними платежами, строк для добровільного виконання не встановлюється.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, вивчивши матеріали справи та виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 449 ЦПК України).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконані в Соборному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало перебувало виконавче провадження №16145912 за в/л №2-3481/2000 від 03.11.2000 року, який видано Жовтневим районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 (боржник) на користь ОСОБА_5 (стягувач) у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, 20.08.1998р. народження, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23.10.2000р., проводячи стягнення на ім'я матері дитини - ОСОБА_5

Вищезазначене виконавче провадження надійшло до Соборного ВДВС на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського міського управляння юстиції за місцем реєстрації із зазначенням суми боргу по аліментам станом на 15.10.2009р. у розмірі 22 793,53 грн.

04.11.2009р. державним виконавцем було винесено постанову №16145912 про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією. За умови авансування стягувачем в порядку, передбаченому цим Законом, витрат на проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися учасникам виконавчого провадження рекомендованими листами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, наданих державним виконавцем, у цих матеріалах відсутня заява ОСОБА_5 про примусове виконання рішення суду.

Згідно матеріалів цивільної справи № 2-3481/2000 резолютивна частина постанови суду від 03.11.2000р. та резолютивна частина, викладена у постанові про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2009р. відрізняються за своїм змістом, а саме: в резолютивній частині постанови суду від 03.11.2000р. зазначено про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на його користь до досягнення повноліття в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 1/2 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_5». Проте, згідно тексту постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2009р. було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Вимоги про недопустимість стягнення аліментів у розмірі меншому, ніж 1/2 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку державним виконавцем не зазначено.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_2, що є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та, як наслідок, законних прав та інтересів скаржника.

Також судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику, в порушення вимог ст.ст. 24, 30 Закону України «Про виконавче провадження, не надавалося строку для добровільного виконання судового рішення, проте у п. 2 постанови зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

Вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку для звернення до суду з даною скаргою, суд дійшов висновку про його задоволення з огляду на те, що доказів направлення постанови скаржнику матеріали виконавчого провадження не містять.

Надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про недотримання державним виконавцем вимог законодавства при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 16145912 від 04.11.2009р., що зумовлює скасування останньої та задоволення скарги ОСОБА_2 в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447 453 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Поновити скаржнику строк звернення з даною скаргою до суду.

Скаргу задовольнити.

Постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 04.11.2009 року про відкриття виконавчого провадження (ВП № 16145912) скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 15 днів в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя В.В. Трещов