Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Ткаченко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/10935/17

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності

В С Т А Н О В И В :

28.12.2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася з позовом до суду до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач) про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Так, позивач просить суд виділити в натурі із спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок по вул. Овражній, 2 б, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», 2-1 коридор, 2-2 комора, 2-3 житлова, 2-4 житлова, 2-5 житлова, І веранда, II підвал, житловою площею - 30,1 кв.м., загальною площею 62,3 кв.м., хвіртка № 3, огорожа № 4.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.12.2017 року відкрито провадження у справі № 495/10935/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Справу призначено до розгляду.

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно з якою не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що відповідно до договору дарування від 04.05.1984 pоку ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 33/50 часток житлового будинку по вул. Овражній, 2 а в м. Білгород-Дністровський Одеської області.

Інші 17/50 часток вказаного житлового будинку відповідно до свідоцтва про право власності від 15.01.1984 року належали ОСОБА_4, який помер 26.06.2014 року.

За життя ОСОБА_4 заповів належну йому частку у житловому будинку ОСОБА_2.

За твердженням позивача, необхідність виділу в натурі належної ОСОБА_1 частки обумовлена тим, що на вказаний житловий будинок оформлені один договір на водопостачання та водовідведення та електропостачання.У звязку із цим, у ОСОБА_1 із іншим співвласником ОСОБА_2, постійно виникають суперечності щодо платежів за комунальні послуги, окрім цього через майновий стан іншого співвласника, ОСОБА_1 не має можливості оформити субсидію, оскільки є людиною похилого віку.

Як стверджує позивач, добровільно оформити договір про виділення в натурі частки із спільного майна ОСОБА_1 не має можливості через небажання ОСОБА_2, та ігнорування останнім вимог ОСОБА_1 зявитись до нотаріуса та посвідчити необхідну угоду.

Відповідно до технічного висновку, наданого ФОП ОСОБА_5 (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 002221 від 19.04.2013 року), належні ОСОБА_1 33/50 часток житлового будинку є відокремлені, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі.

Крім того, відповідно до висновку Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, належній ОСОБА_1 частці житлового будинку надана окрема адреса вул. Овражна, 2 б.

Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під №2 а по вул. Овражній в м. Білгород-Дністровському Одеської області знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державною та органами самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.316 та ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ч.ч. 1-2 ст.358, ст.361 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 4 ст.120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 19.02.2014 року зазначив, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

При вирішенні справи даної категорії, крім вказаної спеціальної норми суду слід враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому, суду слід врахувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Вказані обставини, що встановлені матеріалами справи, та зазначені норми чинного законодавства свідчать про наявність усіх фактичних та правових підстав для здійснення виділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під №2 а по вул. Овражній в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 316-317, 321, 328, 356, 358, 361, 364 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності задовольнити.

Виділити в натурі із спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок по вул. Овражній, 2 б, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», 2-1 коридор, 2-2 комора, 2-3 житлова, 2-4 житлова, 2-5 житлова, І веранда, II підвал, житловою площею - 30,1 кв.м., загальною площею 62,3 кв.м., хвіртка № 3, огорожа № 4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Мишко