АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року місто Київ

Унікальний № 755/14669/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/582/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів Іванченко М.М., Рубан С.М., секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року, ухваленого в складі судді Чех Н.А. (інформація про час ухвалення рішення та дату складання повного тексту рішення відсутня) в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування та участі у вихованні дитини, визначення порядку участі у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 27.07.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, спільне життя у них не склалося, і 11.09.2014 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб розірвано. Після розлучення донька проживає з матір'ю. Він (ОСОБА_2.) живе фактично у двох країнах, в Польщі та Україні. В Польщі він орендує квартиру та працює у фірмі «Zloty Lotos» SP.z.o.o. на посаді інструктора з рекреації рухової системи, масажистом. В Україні він також має роботу та орендує квартиру АДРЕСА_1. Після розлучення з відповідачем у них були напружені стосунки, вона дуже рідко давала бачитися з дитиною, переважно після надання ним грошей і лише на короткий період часу. Неодноразово, він спеціально приїздив з Польщі до України, щоб побачитися з дитиною, а відповідач просто не відповідала на телефон, і не відчиняла двері в квартирі, відмовлялася повідомляти місцезнаходження дочки, у зв'язку з чим він звернувся до правоохоронних органів. Також, він направляв телеграми з прохання встановити графік та порядок його побачень з дитиною. Проте, всі його пропозиції залишилися без відповіді. Відповідач не хотіла з ним обговорювати варіанти графіку побачень, постійно шантажувала, що він взагалі не буде бачити дитину, періодично не пускала її до скайпу для спілкування. Остаточно їх конфлікт загострився коли він попросив відпустити доньку до нього на тиждень на оздоровлення до узбережжя Балтійського моря, де він орендує житло, та отримав відмову. Він звернувся до суду з позовом на отримання дозволу на виїзд за кордон, і тепер відповідач взагалі не дає можливості спілкуватися з дитиною. Він приїхав на свято 1 вересня супроводити дитину до першого класу, бачив доньку на лінійці 20 хвилин, а після цього відповідач написала директору школи заяву, що він нібито влаштував у школі дебош і заборонила адміністрації школи давати йому та його матері зустрічатися з дитиною. Намагався він вирішити спір через нотаріуса, однак відповідач не з'явилася. Він постійно приймає участь у матеріальному утриманні дитини, щомісячно пересилає в середньому по 5 000,00 грн., і це не враховуючи придбання ним іграшок, одежі, продуктів. Зокрема, ним було придбано велосипед за 2 300,00 грн., ковзани за 700,00 грн., гірські лижі за 1 500,00 грн., санки за 800,00 грн., смартфон за 1 800,00 грн., телефон «Nokia» за 799,00 грн., три ліхтарики за 500,00 грн., німецьку гітару за 2800,00 грн. та інше. З донькою вони завжди проводили час з користю, ходили на концерти, ва музеї; плавали на каяках; каталися на ковзанах, велосипеді, теплоході, конях; гуляли в парках та каталися на атракціонах. Крім того, він приділяв увагу і фізичному розвитку дитини - робили гімнастику, тренувалися Карате та Таі Чі. Він має 20-річний досвід роботи з дітьми віком від 3 років, і під час їх зустрічей оповідав казки, читав вірші, для чого купував книжки. Вважає, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки і вважає, що має право бачитися зі своєю дитиною, тоді як відповідач без пояснення просто заборонила йому бачитися з донькою, на телефонні дзвінки не відповідає, двері не відчиняє, по інтернету на зв'язок не виходить. В серпні 2016 року він звертався до Міського центру дитини та мав надію, що після спілкування з професійними психологами ситуація буде вирішена без суду, проте, відповідач відмовилася від співпраці з Центром. їх донька ще зовсім маленька, і не розуміє проблем, які виникли між батьками. Вона росте, розвивається, і він хоче бути поруч з нею, піклуватися про неї, допомагати їй, щоб вона знала хто її батько, відчувала його любов та підтримку. Позивач ОСОБА_7 послалася на те, що вона є матір'ю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_5. Онука для неї дуже близька дитина, оскільки впродовж її життя була завжди з нею поруч, і приймала участь у її вихованні. Після розлучення її батьків, вона (позивач) продовжувала спілкуватися з онукою, намагалася зберегти з відповідачем нормальні стосунки. На протязі 2015 року і до літа 2016 року вона була у онучки замість няні, постійно проводила з нею час, коли відповідач була на роботі, займалася її розвитком, відвідували музеї, виставки тощо. Але, влітку 2016 року відповідач без пояснень перестала пускати до неї дитину, заборонила будь-яке спілкування, навіть по телефону. Враховуючи викладені обставини та уточні позовні вимоги, ОСОБА_2 просив визначити наступний спосіб участі у вихованні доньки: з 19.00 години п'ятниці до 19.00 години неділі першого та третього тижня місяця без присутності відповідача; з 13.00 години до 19.00 години кожного вівторка місяця без присутності відповідача; літні канікули з 1 по 15 червня кожного року, з 1 по 15 серпня кожного року, друга половина осінніх, весняних канікул, перша половина зимових канікул кожного року без присутності відповідача; зустрічати свято Нового року кожного непарного року з 09.00 години 31 грудня по 19.00 годину 1 січня, свято Пасхи кожного непарного року з 09.00 години до 19.00 години, День народження кожного непарного року з 09.00 години до 19.00 години без присутності відповідача; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку; забирати та повертати особисто за місцем проживання дитини. ОСОБА_7 просила визначити наступний спосіб участі у вихованні онучки: з 14.00 години до 18.00 години кожного понеділка та кожного четверга без присутності відповідача; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування та участі у вихованні дитини, визначення порядку участі у вихованні дитини задоволено частково.

Визначено спосіб участі батька - ОСОБА_2 у вихованні дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі зустрічей кожної суботи в період часу з 14.00 годин до 17.00 години в присутності матері - ОСОБА_4.

Визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні онучки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі зустрічей кожної четвертої суботи в період часу з 14.00 годин до 17.00 години в присутності матері - ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині вирішення вимог щодо нього, та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення вимог в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що місцевий суд не взяв до уваги та не надав відповідної оцінки тому, що ОСОБА_4 заборонила Позивачу бачити дитину, чим створювала перешкоди у його спілкуванні з нею, що підтверджується наступними доказами: заява до приватного нотаріуса Лиюрової Л.О. про встановлення графіку побачень, заява до Святошинського районного управління ГУ МВС України в м. Києві щодо розшуку дитини, копії телеграми з пропозицією встановити графік побачень, лист щодо встановлення графіку побачень, висновок Служби у справах дітей Святошинської РДА, характеристика на дитину гімназії «Академія», характеристикою на дитину від ДНЗ № 747. лист від Міського центру дитини № 103 від 26.08.2016. Суд першої інстанції при визначенні графіку побачень з дитиною порушив норми матеріального права, зокрема, статтю 141, 142,153,155 Сімейного кодексу України, не врахував інтереси дитини, висновок Служби у справах дітей Святошинської РДА. Встановлений судом першої інстанції графік побачень з дитиною не буде відповідати її інтересам, оскільки присутність Відповідачки може сприяти виникненню додаткових конфліктів при дитині. Позивач не зможе повноцінно налагодити зв'язок з дитиною і проводити з нею час у спокійній невимушеній обстановці. Крім того, за три години дуже важко організувати дозвілля дитини і одночасно з нею поспілкуватися. При такому графіку дитину фактично залишають без батька.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 доводи скарги підтримав.

Заперечення (відзив) на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

В судові засідання апеляційного суду 12 грудня 2017року, 10 січня 2018 року, 23 січня 2018 року,та 13 лютого 2018 року відповідачка не з'явилась. Про день і час розгляду справи повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання та за відомим суду фактичним місцем проживання, проте поштову кореспонденцію не отримувала. Про зміну свого місця проживання суд не повідомляла. Про судове засідання 12 грудня 2017 року був повідомлений представник відповідача, проте він повідомив суд, що відповідачка відмовилась від його послуг як представника, в подальшому поштову кореспонденцію не отримувала. Апеляційним судом було встановлено, що відповідачка забрала дитину з попереднього місця навчання, повідомила по телефону позивача ОСОБА_2 що переїхала до іншого міста і не може надавати дитину для спілкування, та не бажає повідомляти свою адресу. Апеляційним судом у зв'язку з цими обставинами 25 січня 2017 року на сайті Апеляційного суду було розміщено оголошення про час і дату судового засідання 13 лютого 2017 року, також суд повторно направив повідомлення поштою за зареєстрованим місцем проживання. Відповідач вчетверте до суду не з'явилась, будучи обізнаною про перебування справи в апеляційному суді, що розцінюється судом як зловживання своїми правами та не бажання брати участь в судовому розгляді даної справи.

З огляду на те, що судом вжиті, всі можливі заходи, передбачені законом для виклику до суду відповідача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду даної справи у відсутності останньої.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вимогам у вищенаведених нормах рішення місцевого суду не відповідає.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5, яка є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та онукою ОСОБА_3.

11.09.2014 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб, зареєстрований 27.07.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, розірвано. Після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_5 проживає з матір'ю.

За зверненням ОСОБА_2 28.12.2016 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації було складено висновок № 107-40/8448 «Про визначення способів участі у вихованні малолітньої дитини» відповідно до якого встановлено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: І, III п'ятниці кожного місця з 19 до 19 години неділі; щовівторка з 13 до 19 години; перша половина зимових канікул кожного року; друга половина осінніх, весняних канікул кожного року; під час літніх канікул з 01 червня до 15 червня та з 01 серпня до 15 серпня кожного року; день народження дитини кожного непарного року з 09 години до 19 години; свято Нового року кожного непарного року з 09 31 грудня до 19 години 01 січня; свято Пасхи кожного парного року з 09 до 19 години.

Позивач ОСОБА_3 просила визначити спосіб участі у вихованні онучки - з 14.00 години до 18.00 години кожного понеділка та кожного четверга без присутності відповідача; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку.

Як слідує з висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації 12.09.2016 року, було проведено психологічне обстеження малолітньої ОСОБА_9, за результатами якого психологом Центру у справах сім'ї та жінок «Родинний дім» було визначено психологічну дистанцію дитини з рідним батьком, порушення емоційного контакту з ним. Дитина не сприймає рідного батька, як члена родини, однак від спілкування з ним не відмовляється. У неї викликає тривогу спроба батька забрати її до себе та негативне його ставлення до матері. Дитина боїться розлучення з мамою, тому що має тісний емоційний зв'язок з нею. Спогади про це викликають у дитини негативні емоції та злість на батька. Дитина має велику прихильність до матері та вітчима.

Малолітня дитина навчається у Гімназії «Академія» з 2016 року. Згідно характеристики наданої директором та класним керівником ОСОБА_5 зарекомендувала себе як старанна, здібна учениця, має хороші здібності по засвоєнню навчального матеріалу, проявляє високий інтерес до навчання. Захоплюється балетом, займається в хореографічній школі. У спілкуванні з однолітками і старшими людьми вона чемна і вихована. Дівчинка проживає з мамою, яка приділяє належну увагу вихованню доньки, цікавиться навчанням, допомагає досягти успіху, відвідує всі батьківські збори, приймає активну участь у житті класу. Дитина завжди говорить про матір з любов'ю, ніжністю і повагою. Батько не приймає активної участі у житті дівчинки, не відвідує батьківські збори. Інколи з'являється в гімназії, вимагає зустрічей з дочкою під час навчального процесу, цікавиться її успіхами у навчанні, грає з нею у рухливі ігри на прогулянці, дарує дочці подарунки, які не викликають у неї цікавості. Аліна неохоче бачиться з батьком, просить вчителя і адміністрацію «не віддавати» її татові. Після зустрічей з батьком дівчинка занепокоєна, має тривожний стан. З'ясування стосунків між батьками у присутності дитини негативно впливають на емоційний стан дівчинки.

Частково задовольняючи позовні вимоги, та встановлюючи визначений у рішенні спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходив з того, що дитині лише вісім років. Крім того, спілкування дитини з матір'ю та батьком є її правом, а не обов'язком дитини. І якщо дитина через певні обставини відмовляється бачитися чи то з батьком, чи то з матір'ю, силувати її ніхто не має права. Такий примус був би актом неповаги до дитини.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком місцевого суду в повному обсязі, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов'язок не чинити цьому перешкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкування та участі у вихованні дитини, місцевий суд виходив з того, що матеріали справи не містять жодного доказу щодо наявності перешкод.

Вказаний висновок суду, спростовується наявними в справі письмовими доказами.

Зокрема, позивач надав заяву до приватного нотаріуса ЛиюровоїЛ.О. про встановлення графіку побачень, заяву до Святошинського районного управління ГУ МВС України в м. Києві щодо розшуку дитини, копії телеграми з пропозицією встановити графік побачень лист щодо встановлення графіку побачень, висновок Служби у справах дітей Святошинської РДА, характеристика на дитину гімназії «Академія», характеристикою на дитину від ДНЗ № 747. лист від Міського центру дитини № 103 від 26.08.2016.

З характеристики зі школи вбачається, що позивач приходив до школи з метою зустрітись з дитиною, що також доводить ту обставину, що через конфліктні стосунки сторони не можуть досягти згоди, щодо участі батька у вихованні дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка всілякими способами намагається обмежити участь позивача у вихованні дитини. Про цю обставину також свідчить поведінка останньої, щодо не бажання брати участь у засіданні служби у справах дітей, яка вирішувала це питання, а також небажання з'являтись до суду.

Колегія суддів, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності встановила, що відповідач в порушення вимог ст. 157 СК України та прав позивача обмежує його права, як батька брати участь у вихованні дитини, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною є доведеними, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Також колегія суддів, перевіривши доводи скарги та з'ясувавши обставини справи вважає за необхідне змінити рішення в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Надаючи батьку можливість спілкуватись з дитиною лише 6 годин на місяць в присутності відповідача, суд не врахував, конфліктність стосунків між сторонами, та можливе травмування дитини під час з'ясування стосунків між батьками під час таких зустрічей.

При цьому, апеляційний суд, погоджується з висновком суду, що оскільки дитина через неправомірну поведінку матері, віддалилась від батька, то перші два місяці з метою адаптації дитини такі зустрічі доцільно проводити з матір'ю, проте в подальшому такі зустрічі мають бути без присутності останньої, з метою надання можливості батьку відновити контакт з дитиною, та забезпечити їй комфортне спокійне спілкування без впливу матері.

Також , визначаючи порядок зустрічей, суд вказав на небажання дитини спілкуватись з батьком, проте доказів такої відмови матеріали справи не містять. Посилання на те, що дитина після спілкування з батьком відчувала тривогу, не свідчить про те, що дитина категорично не хоче спілкуватись з позивачем.

З огляду на те, що дівчинці вже вісім років, та з врахуванням позитивних характеристик позивача, відсутності доказів, що останній може негативно впливати на стан здоров'я дитини, наявність у останнього педагогічного досвіду роботи, колегія суддів, також, вважає можливим через чотири місяці спілкування батька з дитиною збільшити час такого спілкування , шляхом надання можливості дівчинці за її бажанням в суботу ввечері залишатись за місцем проживання батька до неділі, з метою не витрачати час та фізичні сили після закінчення робочого тижня на переїзди та з метою надання більше можливостей батьку під час зустрічей виховувати дитину та організовувати її дозвілля.

Також суд безпідставно позбавив батька права проводити з дитиною час під час літніх та зимових канікул. При цьому суд не послався на докази, які б доводили, що дитина не може тривалий час знаходитись без матері і що батько не зможе забезпечити дитині нормальний рівень життя та виховання під час перебування дитини з ним.

Рішення суду в частині визначення зустрічей лише по три години в дві суботи на місяць, не призведе ні до відновлення теплих батьківських стосунків , а також не забезпечить дитині нормального психологічного стану під час таких зустрічей.

Враховуючи викладене, апеляційний суд встановив, що визначений судом порядок участі батька у вихованні дитини не відповідає її інтересам, а тому рішення в цій частині підлягає зміні.

На думку колегії суддів, визначити спосіб участі батька - ОСОБА_2 у вихованні дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно наступним чином:

Перші два місяці після набрання рішення законної сили у формі зустрічей кожної суботи в період часу з 14.00 год. по 17.00 год. в присутності матері ОСОБА_4.

В подальшому першої та третьої суботи місяця з 10.30 год. по 19.00 год. без присутності матері ОСОБА_4 та за бажанням дитини залишатись ночувати за місцем проживання батька кожної першої та третьої суботи місяця з 10.30 год. суботи по 17.00 год. неділі.

Надати можливість батьку ОСОБА_2 брати учать у вихованні дитини ОСОБА_5 протягом 7 днів зимових канікул та 15 днів літніх канікул, за попереднім узгодженням періоду відпустки з матір'ю дитини, а також надати батьку можливість брати учать у вихованні дитини у день народження дитини та інші святкові дні за бажанням дитини та в місці за вибором самої дитини.

Визначення такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідає віковим потребам малолітньої дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов'язку є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.

Також, апеляційний суд дійшов висновку, що такий графік побачень в майбутньому призведе до можливості налагодження позитивного спілкування батька з донькою та встановлення між ними довірливих взаємовідносин.

Керуючись почуттям любові до дитини, обов'язок підготувати її до таких зустрічей повинні взяти на себе обидві сторони.

Рішення в частині вирішення вимог позивача ОСОБА_3 не оскаржувалось, і відповідно не перевірялось апеляційним судом в цій частині.

Так як судом встановлено, що відповідачкою порушуються права позивача на спілкування та участь у вихованні доньки ОСОБА_5, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не вирішував питання розподілу судових витрат.

Частково скасовуючи та ухвалюючи нове рішення, і частково змінюючи рішення місцевого суду, апеляційним судом вирішувалось питання щодо двох самостійних вимог немайнового характеру.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_2 за подачу позову було сплачено судовий збір в загальному розмірі 1102 грн. 42 коп., що підтверджується квитанціями на а.с. 1 т. 1., яка підлягає стягненню з відповідача, яка порушує права позивача.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також і судовий збір, який сплачений позивачем за подання апеляційної скарги в розмірі 1212 грн. 64 коп., так як доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382- 384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року в частині вирішення вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкування та участі у вихованні дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_5.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про визначення способу участі у вихованні дитини змінити.

Визначити спосіб участі батька - ОСОБА_2 у вихованні дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином:

Перші два місяці після набрання рішення законної сили у формі зустрічей кожної суботи в період часу з 14.00 год. по 17.00 год. в присутності матері ОСОБА_4.

В подальшому першої та третьої суботи місяця з 10.30 год. по 19.00 год. без присутності матері ОСОБА_4 та за бажанням дитини залишатись ночувати за місцем проживання батька кожної першої та третьої суботи місяця з 10.30 год. суботи по 17.00 год. неділі.

Надати можливість батьку ОСОБА_2 брати учать у вихованні дитини ОСОБА_5 протягом 7 днів зимових канікул та 15 днів літніх канікул, за попереднім узгодженням періоду відпустки з матір'ю дитини, а також надати батьку можливість брати учать у вихованні дитини у день народження дитини та інші святкові дні за бажанням дитини та в місці за вибором самої дитини.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп., який був сплачений за подачу позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1212 грн. 64 коп., який був сплачений за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повна постанова складена 15 лютого 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

РубанС.М.