АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Писанець В.А.
№22-ц/796/2346/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Шебуєвої В.А.,

Оніщук М.І.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору нікчемним,-

В С Т А Н О В И В

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3про стягнення заборгованості.

У мотивування вимог посилалося на те, що 03 грудня 2010 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого ним надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Враховуючи те, що відповідач порушив узгоджений сторонами кредитного договору порядок погашення заборгованості просив суд стягнути заборгованість у розмірі 77625,80 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7 044,20 грн.; 62 758,94 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 3 650,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією; штрафів 500.00 грн. - (фіксована частина) та 3 672,66 грн. - (процентна складова).

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПА КБ «ПриватБанк» про визнання договору нікчемним.

Посилався на те, що при укладанні зазначеного договору порушено процедуру його укладання, та на те, що згоди на його укладання не було надано.

Просив суд визнати нікчемним «кредитний договір», укладений між ним та банком.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 рокупозов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором №б/н від 03 грудня 2010 року у розмірі 77 625,80 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору нікчемним - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму сплаченого судового збору 1378,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог.

Зазначає, що судом визнано доведеним факт укладення кредитного договору за відсутності документального підтвердження його укладення.

З умов та правил надання банківських послуг виплаває висновок про те, що клієнт повинен звернутися до банку з заявою на отримання відповідних послуг, при цьому, якщо він отримав одну з послуг, наприклад «відкриття банківського рахунку», то для отримання іншої послуги «кредит» або «депозит» він повинен надати додаткову заяву на отримання послуг.

Судом першої інстанції зазначене не враховано, у зв'язку з чим, залишено поза увагою той факт, що в матеріалах справи міститься лише «Заява-Анкета» на отримання зарплатної картки.

Відмітки в графі «платіжна карта кредитка «Універсальна»» не міститься, а в графі «бажаний кредитний ліміт» не вказано суму такого ліміту.

Заява-Анкета на отримання кредитних або будь-яких інших карт або послуг в матеріалах справи відсутня.

За таких обставин, висновок суду про те, що між сторонами було укладено кредитний договір є помилковим та не ґрунтується на матеріалах справи.

Зауважує, що остання проплата здійснена 29.09.2013 року, а, наступний платіж повинен був бути здійснений до 25.10.2013 року.

Враховуючи, що строк погашення чергового платежу повинен був бути здійснений до 25.10.2013 року, то відповідно початком обчислення строку позовної давності є 26.10.2013 року та строк позовної давності за вимогами банку сплинув - 26.10.2016 року, проте з позовом банк звернувся лише 13.12.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Суд першої інстанції взагалі не надав оцінки факту подання заяви про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема не відобразив факт подання такої заяви в описові частині рішення, не надав оцінки його обґрунтованості та не вирішив питання про його задоволення або відмову в задоволенні.

Щодо підстав для задоволення зустрічного позову посилається на те, що жоден з наданих банком документів не свідчить про дотримання письмової форми кредитного договору, як наслідок кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми та є нікчемним.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

У силу ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги банку в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом відповідно до укладеного договору № б/н від 03 грудня 2010 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Також підтвердив, що ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, як були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом засвідчив, що зобов'язується виконувати вимоги Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлювалися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Колегією суддів не погоджується з доводами відповідача про те, що судом безпідставно визнано доведеним факт укладення кредитного договору за відсутності документального підтвердження його укладення, у зв'язку з тим, що в матеріалах справи міститься лише «Заява-Анкета» на отримання зарплатної картки. Відмітки в графі «платіжна карта кредитка «Універсальна»» не міститься, а в графі «бажаний кредитний ліміт» не вказано суму такого ліміту. Заява-Анкета на отримання кредитних або будь-яких інших карт або послуг в матеріалах справи відсутня.

Так, наказом ПАТ «КБ «ПриватБанк» № РR2007 249 від 20.02.2007 року затверджено порядок масового випуску кредитних карт для тримачів зарплатних та пенсійних карток. Починаючи з травня 2006 року здійснюється автоматичний випуск кредиток при випуску та перевипуску зарплатних карт.

Відповідачем не заперечувалося та не спростовано те, що він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, що свідчить про отримання та користування кредитною карткою, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Як убачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти 13.01.2011 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000 грн., 18.02.2011 року - 5000 грн., 25.06.2011 року - 15000 грн., 31.07.2012 року - 13930 грн., 05.09.2012 року - 12920 грн., 17.12.2012 року - 8920 грн., 22.03.2013 року - 7430 грн., 24.05.2013 року - 7050 грн. (а.с.10)

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався, зокрема, пунктами 1.1.3.2.3., 2.2.2.9.6. Умов та правил надання банківських послуг, за умовами яких банк має в односторонньому порядку змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Пунктом 5.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ПАТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти в межах кредитного ліміту.

У пункті 2.10.9. Умов та правил надання банківських послуг передбачено право клієнта в будь-який момент розірвати даний договір, подавши письмову заяву.

Разом з тим, ОСОБА_3 з заявою про розірвання договору не звертався, кредитними коштами користувався, що підтверджується випискою по картці. (а.с.89-93).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не спростував факт наявності у нього кредитної картки, користування кредитною карткою і внесення платежів.

На підставі п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» відповідач зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно пункту 2.1.1.5.7 «Умов та правил надання банківських послуг», а у разі невиконання зобов'язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6 даних Умов, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту в тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Пунктами 2.1.1.12.6.1., 2.1.1.12.7.2. Умов та правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені в разі виникнення прострочених зобов'язань.

З розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2016 року становить 77 625,80 грн та складається з: 7 044,20 грн. - заборгованість за кредитом; 62 758,94 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 650,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 3 672,66 грн. - штраф (процентна складова). (а.с.8-9)

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності чи неповноти розрахунку заборгованості, наданого суду першої інстанції банком.

В суді першої інстанції ОСОБА_3 надав контррозрахунок, який стосується нарахованих процентів за користування кредитними коштами, проте судом першої інстанції він був вірно не взятий до уваги, оскільки розрахунки проведені за незрозумілою формулою. Клопотань про призначення судово-економічної експертизи відповідачем заявлено не було.

За таких обставин судом підставно взято за основу розрахунок заборгованості, наданий банком та зазначено, що в зв'язку з неналежним виконанням умов договору утворилася заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2016 року становить 77 625,80 грн.

У свою чергу заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3 щодо не застосування судом позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, оскільки остання проплата здійснена 29.09.2013 року, а наступний платіж повинен був бути здійснений до 25.10.2013 року.

Отже строк позовної давності за вимогами банку сплинув - 26.10.2016 року, проте з позовом банк звернувся лише 13.12.2016.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як убачається з розрахунку заборгованості останнє погашення кредиту відбулося 29.09.2013 року в сумі 500 грн., та за умовами договору наступний платіж мав бути здійснений до 25.10.2013 року.

Таким чином перебіг позовної давності розпочався 26.10.2013 року та закінчився 26.10.2016 року.

З позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк», в тому числі по штрафах, пені звернулося лише 15 грудня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

03.03.2017 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, на яку суд першої інстанції не звернув уваги та не навів у рішенні підстав для відмови в її задоволенні.

Враховуючи пропуск банком позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є підставою для відмови в задоволення вимог, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині задоволенні вимог банку та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даних вимог.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних вимог про визнання кредитного договору нікчемним суд першої інстанції вірно виходив з недоведеності та необґрунтованості вимог, з огляду на таке.

Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно статті 207 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладення договору поруки та кредитного договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Згідно з частиною другою статті 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, 03 грудня 2010 року ОСОБА_3 підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якою він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів ПАТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет, які складають договір банківського обслуговування № б/н від 03 грудня 2010 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. Підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних наслідків передбачених кредитним договором, обізнаність про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, що свідчить факт підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював.

За таких обставин, судом вірно відмовлено в задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору нікчемним.Рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, тому з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2067 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року скасувати в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 2067 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді В.А. Шебуєва

М.І. Оніщук