Справа № 236/15/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Білоус Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2018 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування(а.с.5-11,63-69).

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача, адвокат ОСОБА_3, у судове засідання 15.02.2018 не з'явились, просять розглянути цивільну справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги, про що надали до суду відповідні заяви (а.с. 222-223 ).

Відповідач представник ОСОБА_2 територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 217-218).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 07.02.2007 померла бабця позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4, яка постійно мешкала вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Краснолиманського р-ну (нині Лиманський) Донецької області(а.с. 72).

За життя ОСОБА_4, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5(а.с.73), за договором купівлі-продажу від 22.01.1988 придбали житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: за адресою вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області. Право власності зареєстровано

в Слов'янському бюро технічної інвентаризації 28.01.1988 за № 579(а.с.79-80).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на момент виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже, частки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на зазначений будинок є рівними, відповідно до вимог законодавства.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області;

земельну ділянку, яка їй належала на підставі державного акту серії ДН від 28.01.1995 на право приватної власності площею 0,0366 га та земельної ділянки площею 0,0768 га на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області(а.с.90-91).

Цивільне законодавство України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України).

ОСОБА_6К за життя 26.09.1997 склала заповіт, яким із майна, що належить їй ? частина житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області заповідала позивачу ОСОБА_1 (а.с.92).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Положеннями статтей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкове майно, після смерті ОСОБА_4 прийняли її онука- позивач по справі ОСОБА_1В.(а.с.76-77) та її чоловік ОСОБА_5, який на момент її смерті вже був непрацездатним, вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, постійно мешкали та були зареєстровані в житловому будинку разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується довідкою Лиманської міської ради № 1532 від 04.07.2017 (а.с.104).

Також спадкоємцем першої черги за законом, після смерті ОСОБА_4, була її донька, мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7А.(а.с.74-75), яка в передбачений законом строк подала заяву нотаріусу про відмову від спадщини(а.с.95).

ОСОБА_5, спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_4 прийняв, але юридично не оформила свої спадкові права, помер.

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

04.09.2011 помер ОСОБА_5(а.с.71), який за життя 19.08.2008, склав заповіт, яким все своє майно, яке на день його смерті буде належати йому заповідав позивачу ОСОБА_1 (а.с.94).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова (вдівець), незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно 3/4 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: за адресою вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, будучи пенсіонером, тобто особою непрацездатною на момент смерті ОСОБА_4 успадкував 1/4 частину зазначеного житлового будинку, та земельну ділянку, яка належала йому на підставі державного акту серії ДН від 28.01.1995 на право приватної власності площею 0,0366 га та земельної ділянки площею 0,0768 га на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області(а.с.88-89).

Відповідно до пункту 18-2 постанови Пленуму ВСУ № у від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 81,116 Земельного кодексу України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Статтею 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. При цьому частиною 2 ст. 5 ЦК України передбачено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Таким чином, право приватної власності на земельні ділянки площею по 0,0366 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Краснолиманського ( нині Лиманського) району, Донецької області, у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникло внаслідок приватизації, отже вони не є об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Також у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникло право спільної сумісної власності внаслідок приватизації на земельну ділянку площею 0,0768 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Краснолиманського (нині Лиманського) району, Донецької області, і це майно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 склали за життя заповіт на ім'я позивача ОСОБА_8 (які на теперішній час є чинними(а.с.96-98)), кожен на свої частки у праві спільної сумісної власності, незважаючи, що вони не були виділені в натурі, що не суперечить вимогам закону.

ОСОБА_4 не складала заповіт щодо розпорядження після її смерті земельними ділянками, що їй належали.

Отже, зазначене майно спадкується за законом. Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 були її чоловік ОСОБА_5 та донька ОСОБА_7 Проте, ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталася, ОСОБА_5 прийняв спадщину в порядку ч. з ст. 1268 ЦК України, однак не оформив право власності на земельні ділянки в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України (в редакції Закону N 1066-VI від 13.01.2007, яка діяла на час оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4К.) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 ЗК України громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Зазначена процедура з приводу оформлення документів, що підтверджують право його власності дотримана не була, і ОСОБА_5 не отримав новий державний акт на своє ім'я.

В передбаченому законом порядку ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Однак державний нотаріус Лиманської державної нотаріальної контори 09.11.2017 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки в договорі купівлі-продажу будинку не вказана частка ОСОБА_4 та він містить виправлення, які зроблені неналежним чином. Нотаріус також вважає, що в державних актах зазначено невірно загальну площу земельних ділянок, які належали ОСОБА_4К.(а.с102-103)

Також 09.11.2017 нотаріус винесла постанову якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на частку житлового будинку і земельних ділянок на ім'я померлого(а.с.99-101).

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.1 Узагальнення ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05-2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» де зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В абз. з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування"від 20.05.2008 № 7 викладена правова позиція суду, що «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження».

Відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті, отже на теперішній час у позивач отримати правовстановлюючий документ на ім'я спадкодавців немає можливості.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі викладеного до позивача у порядку спадкування за заповітом перейшло право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: вул. Слобожанська (колишня Радянська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського (раніше Краснолиманського) району, Донецької області після смерті ОСОБА_4, та на 3/4 частини зазначеного будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, однак неможливість отримання дублікату правовстановлюючого документу та правовстановлюючого документу на ім'я ОСОБА_5 на 1/4 частку, яку він отримав в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, виключають її можливість оформити у нотаріуса свої права спадкоємця на будинок.

Також в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 до позивача перейшло право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою Донецька область, смт. Дробишеве, Лиманського району, вулиця Слобожанська, 40, площею 0,0768 га, кадастровий номер :01:000:1413; площею 0,0366 га, кадастровий номер :01:000:1411; площею 0,0366 га, кадастровий номер :01:000:1412, однак неможливість отримання правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця, неможливість виділення часток спільної сумісної власності на ім'я померлих виключають її можливість оформити у нотаріуса свої права спадкоємця на земельні ділянки.

Відомості про належність земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 внесені до Державного земельного кадастру, що підтверджується витягами від 20.07.2017(а.с.105-122).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна № 324/02 від 13.12.2017 ринкова вартість житлового будинку вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області складає 12257,00 грн.(а.с123-131).

Згідно звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки, від 18.12.2017, який виконаний суб'єктом оціночної діяльності, ринкова вартість земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою Донецька область, смт. Дробишеве, Лиманського району, вулиця Слобожанська, 40, площею 0,0768 га, кадастровий номер :01:000:1413; площею 0,0366 га, кадастровий номер :01:000:1411; площею 0,0366 га, кадастровий номер :01:000:1412, станом на 08.12.2017 становить 20446,00 грн.(а.с.172-184).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування.

Керуючись ст. 15, 16, 25, 328, 337, 392, 1216, 1218,1241,1245,1262,1268,1269 ЦК України, ст. 126,131 Земельного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, померлої 07.02.2007 та ОСОБА_5, померлого 04.09.2011, та складається з:

житлового будинку «А-і», загальною площею 64,4 кв.м., житловою площею 21,9 кв.м. з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: вулиця Слобожанська, будинок 40(сорок), смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області;

земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованих за адресою: Донецька область, смт. Дробишеве, Лиманського району, вулиця Слобожанська, 40(сорок):

площею 0,0768 га, кадастровий номер :01:000:1413;

площею 0,0366 га, кадастровий номер :01:000:1411;

площею 0,0366 га, кадастровий номер :01:000:1412.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя -