АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 725/3372/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Литвинюк І.М., Яремка В.В.

секретар Герман Я.І.

позивач ОСОБА_1

відповідач Чернівецька міська рада

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 12 жовтня 2017 року, головуючий в 1-й інстанції Войтун О.Б.

встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на садовий будинок.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

Позивач є власником земельної ділянки площею 0,1002га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення садівництва на підставі Договору купівлі - продажу від 18.08.2015р.

На зазначеній ділянці у 2015 році позивач самочинно збудував садовий будинок літ. А загальною площею 147,10 кв.м., баню літ. Б, площею 40,50 кв.м., навіс літ. В, площею 10,10 кв.м., вигрібну яму - І, колодязь літ. К, огорожу № 1-3.

Позивач вказує, що під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва та по сьогоднішній день жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом та згідно звіту про технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних

Провадження 22-ц/794/166/18 Категорія 1/6

мереж садового будинку, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1002га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, він придатний до експлуатації, виконані будівельні роботи не несуть негативного впливу на несучі та огороджуючі конструкції та прилеглу територію. Також даним висновком встановлено, що такий будинок відповідає вимогам державних будівельних стандартів, будівельним нормам, а також; правилам в частині міцності, стійкості та можливості його надійної та безпечної експлуатації.

Після завершення будівництва Чернівецьким міським бюро технічної інвентаризації 18.07.2017р. був виготовлений технічний паспорт.

Позивач просив визнати за ним право власності на садовий будинок літ. А загальною площею 147,10 м.кв., баню літ. Б, площею 40,50 м.кв.. навіс літ. В, площею 10,10 м.кв., вигрібна яма - І, колодязь літ. к, огорожа № 1-3, що знаходиться на земельні ділянці АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності площею 0,1002га, кадастровий номер НОМЕР_1, та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 12 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу серії НАР №214314 набув у власність земельну ділянку, площею 0,1002га, кадастровий номер НОМЕР_1 яка знаходиться у АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва.

18.08.2015р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер НАР 214314 від 18.08.2015р., виданого нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Мойса О.В. за позивачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.08.2015р.

З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2017р. позивач є власником земельної ділянки площею 0,0493га для індивідуального садівництва за адресою АДРЕСА_1.

Встановлено, що у 2015 році на зазначеній земельній ділянці позивач самочинно збудував садовий будинок літ. А, баню літ. Б, навіс літ. В, вигрібну яму - І, колодязь літ. К, огорожу № 1-3 та 18.07.2017р. Чернівецьким бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт на садовий (дачний будинок).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових та фактичних підстав для визнання права власності на самочинно збудований позивачем вищевказаний об'єкт нерухомості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо: вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак, свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК). Водночас, згідно із ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548,зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 р. за № 1011/18306), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Власник земельної ділянки має право на будівництво нерухомого майна (забудову) та набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.ч. 1, 2 ст. 375 ЦК, ст. 90 ЗК). На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 375 ЦК України, ст. 91 ЗК України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель» право власника земельної ділянки на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Зокрема, відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт.

Апелянт посилається на те, що ним на земельній ділянці цільового призначення - для ведення садівництва побудований садовий будинок, отже вважає, що є підстави в судовому порядку визнати за ним право власності на нього. Однак, апелянтом не враховано, що порядок оформлення права власності як на дачний, так і на садовий будинок регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127. Де зазначено, що фізична особа, яка являється членом садового чи дачного кооперативу, і в неї, в складі даного кооперативу, знаходиться будинок, але право власності на даний об'єкт нерухомості ще не зареєстровано, може звернутися до державного реєстратора з відповідним пакетом документів.

Доказів того, що позивач у встановленому законом позасудовому порядку звертався з відповідно оформленими документами до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю, або до іншого встановленого законом органу щодо прийняття в експлуатацію та реєстацію садового будинку, суду не представлено.

Враховуючи зазначені обставини, підстав для задоволення позову не вбачається.

Керуючись ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. Дата складання повної постанови 19 лютого 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :