Провадження № 2/522/4298/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила визнати за ОСОБА_5 право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому посилається на те, що квартира АДРЕСА_1, до ІНФОРМАЦІЯ_2 року належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 квітня 1994 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_6 помер. За життя ним був складений заповіт на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_7, який охоплює все спадкове майно. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2015 року у справі № 522/18088/15-ц за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті батька - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_6 до його смерті без реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 більше десяти років та користувалися нею безперервно протягом цього ж строку. Відповідачі ж по справі не проживають у квартирі АДРЕСА_1 з 1998 року.

Оскільки впродовж всього часу після смерті батька ОСОБА_5 володіє і користується квартирою, якою її батько заволодів на підставі договору, тому вважає, що набула право власності на неї за набувальною давністю.

У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали суду заяву про те, що позов підтримують та просять розглянути справу за їх відсутністю.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, направили на адресу суду заяви про визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 квітня 1994 року розпорядженням органу приватизації № 38209 ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передано у власність квартиру АДРЕСА_1

ОСОБА_5 до моменту смерті батька - ОСОБА_6 проживала разом з ним без реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. До моменту смерті батька позивача, останні проживали у вищезазначеній квартирі удвох більше десяти років та користувалися нею безперервно протягом цього ж строку, що підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних послуг.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер. Після його смерті позивач залишилася проживати у квартирі АДРЕСА_1

ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р., залишив на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. 25 листопада 2013 року, який охоплює все спадкове майно.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2015 року у справі № 522/18088/15-ц за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті батька - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_9 не проживають у АДРЕСА_1 з 1998 року.

При переїзді відповідачів між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 23 січня 1998 року був укладений договір зберігання належної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частини квартири АДРЕСА_1, за умовами якого ОСОБА_6 зобов'язувався зберігати майно, передане йому ОСОБА_3 від власного імені та як законного представника ОСОБА_4, і повернути це майно в цілості на першу вимогу останніх в межах строку дії договору. Протягом строку дії даного договору на ОСОБА_6 покладався обов'язок підтримувати належний технічний стан квартири, здійснювати її ремонт у разі необхідності, а також право нею користуватися та володіти. Договір зберігання був укладений строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 визначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК України). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Строк дії договору зберігання 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від власного імені та як законного представника ОСОБА_4 закінчився 23 січня 1999 року. До настання даної дати від відповідачів не надходили вимоги щодо повернення зі зберігання належних їм частин спірного нерухомого майна.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що з 24 січня 1999 року починається перебіг строку позовної давності за відповідними вимогами, який становить 3 (три роки) та закінчується 24 січня 2002 року. Судом встановлено, що ОСОБА_5 як правонаступник ОСОБА_6 володіє квартирою АДРЕСА_1 якою заволодів померлий на підставі договору, більше як 15 років.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). (п. 14 Постанови).

Позивач використовує вказане нерухоме майно в особистих потребах, за свої кошти та власною працею утримує квартиру, проводить ремонтні роботи, тобто більше 15 років фактично володіє спірним нерухомими майном.

За таких обставин, відповідно до положень ч. 3 ст. 344 ЦК України, за позивачем слід визнати право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак враховуючи, що позивач в позовній заяві не просить покласти судові витрати на відповідачів, то суд за таких обставин вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідачів по справі.

На підставі наведеного, ст. 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 78, 89, 141 , 206, 210, 211, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя

30 січня 2018 року