Справа № 185/7709/17
Провадження № 2-о/185/17/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Зінченко А.С., за участю секретаря - Пожидаєвої Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу ЄУ № 185/7709/17 за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

представник заявника - ОСОБА_2, представник заінтересованої особи - ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2017 року представник заявника звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 29.04.1972 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року, до дня смерті чоловіка. Чоловік заявника був важко хворою людиною, мав інвалідність 1 групи та отримував пенсію у сумі 5072 грн. ОСОБА_1 знаходилася на утриманні у ОСОБА_4, бо заявник отримує пенсію за віком в розмірі 1421,46 грн., що явно недостатньо для проживання. Даними грошима вона сплачувала тільки комунальні послуги, інші потреби використовувала з пенсії ОСОБА_4 Весь час до смерті чоловіка ОСОБА_1 отримувала допомогу від ОСОБА_4 і ця допомога була для заявника основним і постійним джерелом доходу. Заявник звернулась до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, щодо призначення пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_4 08.09.2017 року Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області відмовило ОСОБА_1, в зв'язку з тим, що заявником були надані довідки, які видані органом, який здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території і їх діяльність вважається незаконною. Видані документи не створюють правових наслідків, і не підлягають реєстрації та виконанню.

13 грудня 2017 року надійшло до суду клопотання від представника заявника про витребування з Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області довідки про розмір пенсії громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за період з 01.05.2016 року по 30.04.2017 року.

14 грудня 2017 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання представника заявника про витребування доказів по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - задоволено та зобов'язано Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України надати суду завірену належним чином довідку про розмір пенсії громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за період з 01.05.2016 року по 30.04.2017 року включно.

У судове засідання заявник, представник заявника не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, заявник надала письмову заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності з п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 29.04.1972 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4, виданим 29.04.1972 року.

В період шлюбу заявник та ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспорта заявника серія НОМЕР_6, довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

ОСОБА_4 отримував пенсію за віком працівникам провідних професій на підземних і відкритих гірничих роботах в металургії у сумі 5072,15 грн., що підтверджується довідкою від 02.01.2018 року, виданою Павлоградським ОУПФУ по м. Павлоград.

Відповідно до довідки від 04.09.2017 року, виданої Павлоградським ОУПФУ по м. Павлоград, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком при повному стажі у сумі 1421,46 грн.

Згідно копії виписки з медичної амбулаторної картки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, інвалід 1 групи, потребує постійної сторонньої допомоги, яка надається ОСОБА_1М, стан здоров'я погіршився, хворий госпіталізований у відділення, де помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Макіївка, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області 01.06.2017 року , серія НОМЕР_5, актовий запис № 719.

Відповідно до копії повідомлення про відмову в призначенні пенсії Павлоградського ОУПФУ Дніпропетровської області від 08.09.2017 року - ОСОБА_1, відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника за померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року чоловіка ОСОБА_4, в зв'язку з тим, що заявником були надані довідки, які видані органом, який здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території і їх діяльність вважається незаконною.

Відповідно до довідки від 30.05.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1, отриманої заявником після смерті чоловіка ОСОБА_5 у зв'язку зі зміною адреси, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, факт того, що по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, підтверджується, також довідками, виданими КП «Жилищник - 2» м. Макіївка з печаткою ДНР.

Оцінюючи надані заявником письмові докази з печатками ДНР разом та в сукупності з іншими доказами по справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим ЄСПЛ. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки доказів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як джерела інформації, оскільки можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення факту, про який просить заявник, має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд також приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до пункту 2.3 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 розділу II даного Порядку, а також, серед іншого, документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Частиною 1статті 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Частиною 1статті 38 цього Закону передбачено, що члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

З викладеного вище, вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_4, на час його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за адресою: АДРЕСА_2, одержувала від чоловіка допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, так як розмір пенсії чоловіка значно перевищує розмір пенсії заявника. А тому, заява ОСОБА_1 про встановлення факту що має юридичне значення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5,12,13, 81, 89,141,258,259,263-265,268,273, п.5 ч.2 ст. 293, ст. 315 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України (, юридична адреса: вул. Шахтобудівників, 5, м. Павлоград, Дніпропетровська область), про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А. С. Зінченко