233 № 233/4931/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі :

головуючої судді Бєлостоцької О.В.,

при секретарі Теліціній О.О.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

відповідачів -

представника Органу опіки

та піклування Костянтинівської

міської ради -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради-

В С Т А Н О В И В :

17 жовтня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначила, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2007 року належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, в якій з 2012 року зареєстровані її двоюрідна сестра - ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 В 2014 році відповідачка разом із дітьми виїхала до Російської Федерації, де в теперішній час мають тимчасову реєстрацію та місце проживання. Повертатись до м.Костянтинівка відповідачка наміру не має. Реєстрація відповідачів в належній позивачці квартирі має наслідком порушення її прав як власника, оскільки вона змушена сплачувати вартість комунальних платежів, що нараховуються на відповідачів. Позивач просить визнати позивачів особами, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та пояснила, що відповідачка з дітьми була зареєстрована в належній їй квартирі з 2012 року, але фактично в ній ніколи не мешкала. В 2014 році у зв*язку із збройним конфліктом на Донбасі ОСОБА_2 разом із дітьми виїхала на постійне проживання до Російської Федерації і наміру повертатись в м.Костянтинівка не має.

Відповідач ОСОБА_2, яка є законним представником малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов ОСОБА_1 визнає (а.с.17,42).

Представник Органу Опіки та піклування Костянтинівської міської ради в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, з*ясувавши позицію відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2007 року є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.8-9).

З довідки КП «Служба єдиного замовника» від 09 жовтня 2017 року № 945 вбачається, що в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: в тому числі, ОСОБА_2 та малолітні ОСОБА_4, 2006 року народження та ОСОБА_3, 2014 року народження (а.с.10).

Відповідно до акту перевірки паспортного режиму від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_2 та малолітні ОСОБА_4, 2006 року народження (а.с.14) та ОСОБА_3, 2014 року народження (а.с.15) зареєстровані, але з квітня 2014 року фактично не мешкають в квартирі АДРЕСА_1, оскільки мешкають в Російській Федерації (а.с.11).

Згідно свідоцтва про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації ОСОБА_2 разом із дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до 16 грудня 2019 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.12-13).

Відповідно довідки від 19 листопада 2017 року № 18 ОСОБА_3 з 08 вересня 2016 року відвідує Судайський дитячий садок «Василек» (а.с.45).

Згідно довідки від 22 грудня 2017 року № 180 ОСОБА_4 навчається в 6 класі Судайської середньої школи Чухломського муніципального району Костромської області (а.с.45).

Відповідно до висновку від 12 лютого 2018 року № 155/26 Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради не заперечує проти визнання малолітніх ОСОБА_4, 2006 року народження та ОСОБА_3, 2014 року народження такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 (а.с.51).

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частинами 1,2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.

Дослідивши вищевикладені докази у сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 з власної волі змінила своє місце проживання та місце проживання своїх дітей та не мешкає у квартирі, що належить позивачці по справі - ОСОБА_1

Приймаючи до уваги вищевикладене та зважаючи, що відповідачі понад один рік без поважних причин не мешкають в квартирі, належній ОСОБА_1, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Судом встановлено, що малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у квартирі, належній ОСОБА_1 не мешкають, оскільки за волевиявленням матері мешкають за іншою адресою отже, за таких умов визнання їх особами, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, в якій вони фактично не мешкають до порушення їх прав, на переконання суду, не призведе.

На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 29,317,319,391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265 ЦПК України , -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 особами, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16 лютого 2018 року.

Суддя