Справа № 442/2303/17 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/6923/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Копняк С.М., Крайник С.М.

секретаря Брикайло М.В.

з участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ВПР УДС ГТУЮ у Львівській області Курмана Б.Г., представника відповідача ТзОВ «Гайдамацька» Грачова Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гайдамацька» про зняття арешту та розшуку, -

встановила:

В березні 2017 року позивач ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ТзОВ «Гайдамацька» про зняття арешту та розшук.

Вимоги обґрунтовував тим, що Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 15.11.2010 року було видано виконавчий лист № 2-618/2010, на підставі якого з нього, як з поручителя, мали стягнути 993945,85 грн. заборгованості по кредитному договору на користь «УкрСиббанк». На даний час кредитором та стягувачем по даному зобов'язанню виступає ТзОВ «Гайдамацька».

26.11.2010 року відділ ДВС Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на все його майно.

08.08.2011 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень виніс постанову про розшук майна боржника.

22.04.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з цим, вжиті державним виконавцем заходи для примусового виконання рішення, а також арешт накладений на все його майно, не було знято. Вважає таку бездіяльність ВПВР управління ДВС у Львівській області протиправною та такою, що порушує його права, тому просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськайонного суду Львівської області від 26 червня 2017 року позов задоволено.

Скасовано постанову про розшук майна боржника ОСОБА_7 від 08.08.2011 року, видану відділом примусового виконання рішень управління ДВС у Львівській області.

Скасовано арешт накладений на все майно боржника ОСОБА_7 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.11.2010 року, виданої відділом державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції.

Рішення суду оскаржив відповідач Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Звертає увагу на те, що розшук транспортних засобів здійснювався органами ДАІ, оскільки такі не встановлені протягом року, державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

З висновком суду про те, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документу державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту, оскільки виконавчі дії завершені, не погоджується виходячи з того, що ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачає права державного виконавця знімати арешт з майна при поверненні виконавчого документа стягувачеві.

Також, покликається на роз'яснення, надані у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за якими позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), а відповідачами в такій справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ВПР УДС ГТУЮ у Львівській області Курмана Б.Г. на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивача ОСОБА_7 та представника відповідача ТзОВ «Гайдамацька» Грачова Д.Ю. на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_7 зазначав те, що з нього, як з поручителя (солідарного боржника) мали стягнути 993945,85 грн. заборгованості по кредитному договору. В межах виконавчого провадження по виконанню відповідного виконавчого документу державний виконавець наклав арешт на його майно, а після винесення постанови про повернення виконавчого документа, державний виконавець у постанові повинен був зазначити про зняття арешту.

Крім цього, новий стягувач ТзОВ «Гайдамацька» проти цього не заперечує.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що згідно із п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо), відтак дійшов висновку про те, що державний виконавець у постанові про повернення виконавчого документу повинен був зазначити про зняття арешту, так як виконавчі дії завершені.

Крім цього зазначив, що стягувач не скористався правом повторно пред'явити виконавчий документ до виконання, що фактично означає неможливість проведення будь-яких виконавчих дій в подальшому.

Виходячи з наявних матеріалів справи, вимог закону та встановлених обставин справи, колегія суддів не може погодитись з оскаржуваним рішенням та висновками, яких суд дійшов у такому, враховуючи таке.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

З вернувшись в суд з відповідними позовними вимогами, позивач зобов'язаний довести правову та фактичну сторону своїх вимог.

Судом встановлено, що 15.11.2010 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області видав виконавчий лист № 2-618/2010, на підставі якого з позивача, як з поручителя, мали стягнути 993945,85 грн. заборгованості по кредитному договору на користь АКІБ «УкрСиббанк».

Згідно договору про відступлення права вимоги № 1/1 від 19.05.2016 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ТзОВ «Гайдамацька», на даний час останнє є кредитором та стягувачем по даному зобов'язанню (а.с. 11-17).

Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли в момент дії ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, саме такий застосовується при розгляді даної справи.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

26.11.2010 року відділом ДВС Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області відкрито ВП № 22867316, боржнику надано строк добровільно виконати рішення в строк до 02.12.2010 р. Накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_7 (а.с. 7).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Львівській області від 08.08.2011 року оголошено розшук майна боржника, а саме рухомого майна (автомобілі), які йому належать (а.с. 8).

22.04.2013 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) передбачала підстави для зняття арешту з майна боржника, а частиною 5 цієї статті визначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Звертаючись в судовому порядку про захист свого права, позивач стверджував про те, що арешт мав зняти державний виконавець, тому його бездіяльність є протиправною.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Як роз'яснено у п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) (п. 2 зазначеної вище постанови).

Як роз'яснено у п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому ЦПК (Розділ VІІ Судовий контроль за виконанням судових рішень), а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв'язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред'явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК.

Зважаючи на те, що спірне майно про зняття арешту з якого просить позивач ОСОБА_7 належить йому ж та є власністю боржника, спірні правовідносини виключають можливість подання позову останнім про зняття арешту з майна.

Встановивши, що арешт на майно боржника та позивача у даній справі ОСОБА_7 було накладено державним виконавцем з метою виконання виконавчого документу, у справі де боржник ОСОБА_7 є стороною виконавчого провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що справа за відповідним позовом не підлягає розгляду в позовному провадженні в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції на вищевикладені обставини уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року) не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову, тому ухвалене у справі судове рішення необхідно скасувати та закрити провадження у справі, роз'яснивши позивачу право на звернення в суд зі скаргою в порядку, передбаченому ЦПК України (Розділ VІІ Судовий контроль за виконанням судових рішень).

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 258, 259, 260, 261, 367, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 377 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськайонного суду Львівської області від 26 червня 2017 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гайдамацька» про зняття арешту та розшук - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної в день її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Копняк

Н.П. Крайник