АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/329/18 Справа № 198/121/17 Головуючий у 1 й інстанції - Гайдар І. О. Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чернявщинської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, третя особа Перша Краматорська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Чернявщинської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в обґрунтування позову зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 Після смерті останньої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,973 га, розташованої на території Чернявщинської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю. Вказане майно спадкодавиця заповіла ОСОБА_2

У встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з дня відкриття спадщини позивачка не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки на час відкриття спадщини проживала на тимчасово окупованій території України, а тому через загрозу життю та здоров'ю не мала можливості звернутись до органів нотаріату для прийняття спадщини.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_2 своєчасно не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, постановою державного нотаріуса від 28.09.2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

24 квітня 2017 року позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати крім зазначеного вище поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини те, що вона в період з 2014 по 2016 роки доглядала тяжко хворого чоловіка.

На підставі викладеного, позивач просила суд визначити їй, ОСОБА_2, додатковий строк один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно п.9 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області 05 листопада 2014 року (а.с. 14).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,973 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої на території Чернявщинської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого Чернявщинською сільською радою Юр'ївського району Дніпропетровської області 21 січня 2002 року (а.с. 9, 10, 13).

Згідно зі ст.ст. 1217, 1223, 1233 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За життя, 01 серпня 2012 року, ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1722, за яким належну їй земельну ділянку заповіла ОСОБА_2 (а.с. 12).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, інформація про видані свідоцтва про право на спадщину в реєстрі відсутня (а.с. 34).

Отже, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3

За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Наслідком невчинення таких дій є пропущення строку для прийняття спадщини.

За нормами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (стаття 254 ЦК України).

Отже, шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем за заповітом почав перебіг з ІНФОРМАЦІЯ_1 та сплинув 04 травня 2015 року.

Позивач звернулась до державного нотаріуса Першої Краматорської державної нотаріальної контори Донецької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину лише 28.09.2016 року, тобто після спливу строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, в зв'язку з чим нотаріус постановою відмовив у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 11).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів не моєже прийняття до уваги доводи апеляційної скарги про те , що вона своєчасно не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що на час відкриття спадщини, з 04 квітня 2013 року по 12 грудня 2015 року, проживала на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Луганськ, та через загрозу життю й здоров'ю не мала можливості звернутись до органів нотаріату для прийняття спадщини.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 травня 2015 року №428-р місто Луганськ віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», встановлено, що будь-які документи, видані органами та їх службовими особами на тимчасово окупованіц території, вважаються недійсними та не створюють правових наслідків.

Частиною 3 статті 1221 ЦК України передбачено, що в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Як вбачається із частини 1 статті 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Частиною 1 статті 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Відповідно до частини 3 вказаної вище статті, спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Апелянтом не доведено належними та допустимими доказами об'єктивну причину, що створили перешкоди для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до відмітки у паспорті громадянина України виданого на ім»я ОСОБА_2 (а.с.7) місцем її реєстрації зазначено: АДРЕСА_1.

Місто Краматорськ не віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 травня 2015 року.

У підтвердження свого проживання у спірний період: з 04 квітня 2013 року по 12 грудня 2015 року у АДРЕСА_2 позивач надала довідку №1 від 15.12.2016 року підписану керівником ОСББ «Гармонія «М.Молодогвардійськ» Мелазіною Т.І. (а.с.5). Яку суд першої інстанції оцінив критично, з огляду на інші докази, які містяться в матеріалах справи, а саме Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.52-54).

Місцевим судом було здійснено висновок, що подані докази містять розбіжності у написанні як найменування ОСББ так і прізвища його керівника. Інших доказів у підтвердження факту постійного проживання позивача на тимчасово окупованій території - у м. Луганську, а ні суду першої інстанції, а ні апеляційної позивачем не було надано.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на тяжку хворобу її чоловіка, ОСОБА_6, в результаті якої він потребував постійного стороннього догляду та витрачання значних коштів для лікування, як на поважну причину пропуску для прийняття спадщини після смерті померлої матері, оскільки зазначене також не підтверджено належними доказами. А надані медичні документи не містять рекомендацій щодо постійного стороннього догляду ОСОБА_6 (а.с.55-58).

Крім того, в суді першої інстанції саме позивач давала пояснення, що нею особисто здійснювалось поховання матері. У зв»язку з чим, судом було зроблено висновок, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що навіть за умови фактичного проживання позивача у м. Луганську, остання все ж таки виїжджала на підконтрольну Україні територію та могла своєчасно подати заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не доведено факт її проживання на момент відкриття спадщини на тимчасово окупованій території України та необхідність постійного догляду за хворим чоловіком, як поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, а інших об»єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій позивача щодо прийняття спадщини нею не заявлялось та матеріалами справи не встановлюється.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко