АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/1036/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

м. Київ Справа № 754/13526/14-ц

15 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Невідомої Т.О.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Астаф'євої Іванни Віталіївни на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 23 лютого 2015 року, ухвалене під головуванням судді Журавської О.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

13 серпня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4, в якому просило, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 жовтня 2006 року в розмірі 75 919,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 606 822,97 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,40 кв.м., житловою площею 27,30 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_4, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідач свої зобов'язання позичальника за кредитним договором не виконує належним чином, регулярних платежів в рахунок погашення боргу не здійснює, в зв'язку чим має непогашену заборгованість в сукупному розмірі 75 919,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 606 822,97 грн.. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», на підставі укладеного з первісним кредитором Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» договору купівлі - продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, набуло всіх прав і обов'язків кредитора за підписаними з ОСОБА_4 кредитним договором і договором забезпечення, про що повідомило боржника листом, одночасно зазначивши про необхідність погашення існуючого боргу. Так як ОСОБА_4 вимогу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» не виконала, заборгованість не погасила, в силу положень договору іпотеки № 25736 банк набув права звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Астаф'єва Іванна Віталіївна подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Деснянського районного суду м.Києва від 23 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, а висновки суду дійсним обставинам справи не відповідають. Вважає, що суд першої інстанції помилково послався, в обґрунтування висновку про відмову у позові, на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вказаний закон діє тимчасово і є підставою лише для зупинення примусового виконання рішення про звернення стягнення на іпотечне майно. Вказав, що примусове стягнення характерне для стадії виконавчого провадження, що не відноситься до повноважень суду, а тому , відсутні правові підстави відмовляти в задоволенні позову виключно з огляду на те, що примусове відчуження предмета іпотеки тимчасово заборонено законом. Посилалася на те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суперечить Конституції України та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, так як договір іпотеки № 25736 був укладений до набрання ним чинності. Зазначила, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» має передбачене договором іпотеки і чинним законодавством право на задоволення своїх вимог кредитора за рахунок іпотечного майна, оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання щодо погашення кредитного боргу належним чином, що не було враховано судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Астаф"єва Іванна Віталіївна повністю підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 58 326,00 доларів США, що на день укладення договору за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 294 546,30 грн., з кінцевим строком повернення до 13 жовтня 2027 року, та під процентну ставку річних, яка визначається у відповідності до розділу 1.3 договору.

Згідно пункту 1.4 договору, кредит надається позичальнику для його особистих потреб та є іпотечним кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0, 13 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 25736.

Відповідно до п. 1.4 договору, предметом іпотеки є двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 13 жовтня 2006 року.

В пункті 1.1 договору іпотеки сторони погодили, що вартість предмета іпотеки на день укладення договору складає 392 728,00 грн..

Згідно п. 4.1 договору іпотеки № 25736, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем: у випадках, зазначених в пунктах 2.1.1. - 2.1.2 цього договору (у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором; у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором); у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом; у разі прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи - іпотекодавця; у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

В пункті 4.2 договору іпотеки № 25736 сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України. (пункт 4.5 договору іпотеки № 25736)

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» набуло всі права вимоги в якості кредитодавця по відношенню до позивальника, що випливають з кредитних договорів, а також усі права по відношенню до осіб, що надають забезпечення, за відповідними договорами забезпечення.

Як встановлено з акту прийому - передачі документації від 20 лютого 2012 року, на підставі договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» набуло права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0, підписаним з ОСОБА_4, та за укладеним на його забезпечення договором іпотеки № 25736.

Як вбачається з довідки від 12 листопада 2013 року за підписом начальника управління супроводження операцій фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_4 належним чином свої зобов'язання позичальника за договором про надання споживчого кредиту № 0 не виконувала, в зв'язку з чим, станом на 12 листопада 2013 року за нею рахується заборгованість в розмірі 75 919,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 606 822,97 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту - 51 982,18 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 415 493,56 грн., з яких прострочена заборгованість 13 093,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 104 658,58 грн.; заборгованість по відсоткам - 23 937,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 191 329,40 грн., з яких прострочена заборгованість 11 858,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 94 787,15 грн..

12 вересня 2013 року уповноважений представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ТОВ «КК «Вердикт» направило ОСОБА_4 лист - вимогу вих. № 8954475 від 03 вересня 2013 року, в якому повідомило про заміну кредитора Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», а також зазначило про необхідність погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 та вказало, що у разі невиконання вимоги може відбутися примусове звернення стягнення на предмет застави.

Вказана вимога позичальником ОСОБА_4 виконана не була, станом на дату розгляду справи кредитна заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» відповідачем не погашена.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на прилюдних торгах, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» посилалося на те, що відповідач належним чином свої зобов'язання позичальника не виконує, регулярних платежів в рахунок погашення боргу не здійснює та має прострочену заборгованість, що, в силу положень Закону України «Про іпотеку», є підставою для звернення стягнення на передане в якості забезпечення кредитного договору іпотечне майно.

Відмовляючи Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини між сторонами поширює свою дію Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє примусове стягнення нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань за споживчим кредитом в іноземній валюті .

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

Так, стаття 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За змістом статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. (стаття 35 Закону України «Про іпотеку»)

Як вбачається з наявних в матеріалах справи та досліджених судом доказів, у позичальника ОСОБА_4, яка також є іпотекодавцем, наявна непогашена заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 в розмірі 75 919,30 доларів США (за офіційним курсом НБУ еквівалентно 606 822,97 грн.), вимогу про погашення заборгованості нею не виконано, наявність заборгованості в обрахованому банком розмірі жодним чином не спростовано, що, в силу положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку», є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, з метою погашення заборгованості за основним зобов'язанням.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» встановила, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. (стаття 41 Закону України «Про іпотеку»)

В силу положень статті 43 Закону України «Про іпотеку», початкова ціна продажу предмета іпотеки може встановлюватися рішенням суду, за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Порядок визначення вартості майна боржника і проведення його оцінки на стадії виконавчого провадження встановлений статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає, що для проведення оцінки нерухомого майна виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання. Визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Оскільки в ході розгляду справи достовірно встановлено, що у нового іпотекодержателя Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» наявні підстави вимагати звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру, в зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань позичальника та іпотекодавця, так як можливість звернення стягнення на іпотечне майно за рішенням суду передбачена як Законом України «Про іпотеки», так і положеннями договору іпотеки № 25736, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1, шляхом її продажу на прилюдних торгах за процедурою, передбаченою Законом України "Про виконавче провадження", з визначенням початкової ціни на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Одночасно, як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою АДРЕСА_1, була передана в іпотеку як забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту № 0, кредитні кошти за яким надавалися в іноземній валюті.

Відомостями з адресно - довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві і копії паспорту НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_4 із відміткою про реєстрацію підтверджується, що відповідач має зареєстроване місце проживання в квартирі за адресою АДРЕСА_1, тобто, ця квартира є її житлом.

З Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна встановлено, що у власності ОСОБА_4 немає іншого житлового нерухомого майна.

Стаття 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановила, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Оскільки квартира за адресою АДРЕСА_1 була передана в іпотеку в якості забезпечення зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту в іноземній валюті, так як це житло є місцем проживання відповідача ОСОБА_4 та іншого житлового приміщення вона у власності не має, на вказане іпотечне майно розповсюджує свою дію Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який не допускає його примусове відчуження на період своєї дії.

Разом з тим, як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції № 6-483цс15 від 09 вересня 2015 року, встановлений вищезазначеним Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове звернення стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

В пункті 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» прямо зазначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, даний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, і не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Вищевикладене варто розуміти таким чином, що чинність Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права кредитора, а дає підставу для зупинення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції при вирішенні спору не визначився з тим, що розуміється як недопустимість примусового звернення стягнення на предмет іпотеки в Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не звернув уваги на те, що звернення стягнення на майно здійснюється на стадії виконавчого провадження, а не при вирішенні спору по суті, в зв'язку з чим помилково послався на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в обґрунтування висновку про відмову у позові.

Так як заборона примусового відчуження іпотечного майна, переданого в якості забезпечення за договорами про надання споживчого кредиту в іноземній валюті, розповсюджується саме на стадію виконавчого провадження та розуміється як відтермінування на час дії цього закону вжиття виконавчими органами заходів, спрямованих на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, стаття 1 Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є підставою для зупинення виконання рішення суду про задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Астаф'євої Іванни Віталіївни є обґрунтованими, рішення Деснянського районного суду м.Києва від 23 лютого 2015 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», та, звернення, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 жовтня 2006 року в розмірі складає 606 822,97 грн., стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 25736 - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,40 кв.м., житловою площею 27,30 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Крім цього, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову, вирішенню також підлягає питання щодо відшкодування судових витрат.

Так, згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3 654,00 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4019,40 грн., а всього 7673,40 грн..

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вказана сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.575 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ст. ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Астаф'євої Іванни Віталіївни задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 жовтня 2006 року в розмірі 75 919,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12 листопада 2013 року складає 606 822,97 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту - 415 493,56 грн. та заборгованість по відсоткам - 191 329,40 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 25736 - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,40 кв.м., житловою площею 27,30 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_4, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Зупинити виконання рішення на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () у відшкодування судових витрат 7673,40 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2018 року.

Головуючий: Судді: