Постанова

Іменем України

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 727/6438/15-ц

провадження № 61- 1373 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа Банк»,

представник позивача - Корнієнко Наталія Михайлівна,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 нарішення Шевченківського районного суду

м. Чернівців у складі судді Літвінової О. Г. від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Яремка В. В., Бреславського О. Г., Чупікова В. В., від 18 липня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «АльфаБанк» (далі -

ПАТ «АльфаБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 40 тис. доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік з кінцевим терміном погашення 14 листопада 2016 року. 29 січня 2007 року між

ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін, якими пункти 2.1 та 2.4 викладені в новій редакції. Додатковою угодою передбачено збільшення суми кредиту до 45 тис. доларів США.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АльфаБанк» та ПАТ «Промінвестбанк» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого останній, як первісний кредитор передає (відступає), а позивач як новий кредитор приймає кредитний портфель, внаслідок чого набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати належного виконання від позичальників усіх грошових та інших зобов'язань.

Проте у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, допустив прострочення платежів, внаслідок чого утворилася заборгованість.

З урахуванням викладеного ПАТ «АльфаБанк» просило стягнути з позивача заборгованість за кредитним договором станом на 1 липня 2015 року у розмірі 10 318 доларів 79 центів США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складає 216 748 грн 44 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 8 925 доларів 11 центів США, заборгованість за процентами - 780 доларів

60 центів США, заборгованість з комісії - 96 доларів 36 центів США, заборгованість з пені - 516 доларів 72 центів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 квітня 2016 року позовні вимоги ПАТ «АльфаБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «АльфаБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі

216 748 грн 44 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 8 925 доларів 11 центів США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складає

187 473 грн 89 коп., заборгованість за процентами - 780 доларів 60 центів США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складає

16 396 грн 67 коп, заборгованість з комісії - 96 доларів 36 центів США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складає 2 024 грн 06 коп заборгованість з пені - 516 доларів 72 центів США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складає 10 853 грн 82 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ПАТ «АльфаБанк», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за договором кредиту не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 22 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 квітня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що позивачем пред'явлено вимоги про стягнення боргу із переведенням іноземної валюти в національну за курсом, встановленим Національним банком України станом на 1 липня 2015 року, який є нижчим ніж курс на час пред'явлення позову та вирішення справи у суді. Проте у такий спосіб позивач скористався своїм правом на стягнення меншої суми заборгованості,тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

5 серпня 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не був повідомлений про відступлення ПАТ «АльфаБанк» права вимоги за кредитним договором. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсній сумі боргу.

9 березня 2017 року ПАТ «АльфаБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що рішення судів є законними і обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не стосуються предмету позову та основані на формальних і безпідставних міркуваннях, не підтверджених фактичними даними і правовими нормами.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

9 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 15 листопада 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 40 тис. доларів США зі сплатою за користування кредитом 12 % на рік з кінцевим терміном погашення 14 листопада 2016 року.

29 січня 2007 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін, якими пункти 2.1 та 2.4 викладені в новій редакції. Додатковою угодою передбачено збільшення суми кредиту з 40 тис. до 45 тис. доларів США.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АльфаБанк» та ПАТ «Промінвестбанк» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого останній як первісний кредитор передає (відступає), а позивач як новий кредитор приймає кредитний портфель, внаслідок чого набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати належного виконання від позичальників усіх грошових та інших зобов'язань.

Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 сплатив у грудні

2014 року.

22 липня 2015 року позивач надіслав відповідачу повідомлення про усунення порушень, вимагав у строк до 30 днів з дня отримання вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення вимоги достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції, проте відповідач кредит не повернув.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-979цс15.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «АльфаБанк», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно застосувавши положення статей 516, 517, 526, 1054 ЦК України, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

При цьому суди вірно зазначили про те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тому зі стягненням заборгованості в іноземній валюті, проценти за користування кредитом також стягуються в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці

від 22 квітня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк