ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/1139/18
провадження № 6/753/127/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді МИЦИК Ю.С.

при секретарі КРАМАРЧУК А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання

ВСТАНОВИВ:

24.11.2015 року до Дарницького районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду та поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання (т. 1 а.с. 149-153). При цьому послався на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2013 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_2, ОСОБА_3.) було стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») заборгованість за кредитним договором. На підставі правочинів право вимоги за укладеним з ОСОБА_2, ОСОБА_3 кредитним договором та договором іпотеки перейшло від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1, відтак останній просив провести заміну сторони виконавчого провадження шляхом заміни стягувача його правонаступником. На час придбання ним права вимоги існувало виконавче провадження, яке було відкрите державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції. Боржник ОСОБА_2 вчинив дії щодо оскарження відкриття виконавчого провадження, а тому він не подавав заяву про зміну стягувача у виконавчому провадженні до моменту вирішення спору, а після його вирішення строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання закінчився. Просив поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання та виключити з числа боржників за виконавчим листом № 2-5503/12, ОСОБА_3, який є поручителем за належне виконання зобов'язань ОСОБА_2 по кредитному договору, оскільки 29.08.2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений договір про розірвання договору поруки та видати виконавчий лист з новим стягувачем.

В судове засідання з'явилася представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка підтримала вимоги заяви та просила її задовольнити, з підстав, що в ній викладені.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення заяви через її безпідставність. Пояснила, що право вимоги про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання належало лише ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке своїм правом не скористалося. Заявник такого права не має і він, придбаваючи право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, знав про наявність виконавчого листа і про те, що строк пред'явлення його до виконання закінчився. Вимогу заявника про заміну сторони у виконавчому провадженні вважала похідною від вимоги про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання. Вважала підстави, на які послався заявник ОСОБА_7 в заяві про поновлення строку необґрунтованими та не поважними. На час звернення заявника до суду постанова про відкриття виконавчого провадження була скасована, а відтак, на даний час немає жодного виконавчого провадження, у якому було б можливо замінити сторону виконавчого провадження. В поясненнях представник також послалася на те, що в матеріалах справи відсутні відповідні документи, що підтверджують факт набуття ОСОБА_1 права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором, оскільки заміна кредитора у зобов'язанні на підставі договору комісії діючим законодавством не передбачена. Вважала вимогу про виключення з виконавчого документа боржника ОСОБА_3 такою, що також не може бути задоволена, оскільки суд не наділений такими повноваженнями.

Заявник ОСОБА_1, боржники ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник первісного стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про розгляд справи, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду вказаної заяви.

Заслухавши пояснення представників заявника, боржника ОСОБА_2, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи № 2-5503/12, суд встановив такі обставини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2013 року /т. 1 а.с. 120-121/ постановлено: «Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 203 854,55 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 628 777, 77 грн. заборгованості, а також по 1 609,50 грн. судових витрат з кожного» /т. 1 а.с. 82-83/.

На підставі виконавчого листа № 2-5503/12 від 21.10.2013 року, виданого щодо боржника ОСОБА_2, державний виконавець ВДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції 19.05.2014 року відкрив виконавче провадження № 43364806 /т. 1 а.с. 156/.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КБ «Стандарт» були укладені договори про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, за умовами яких новий кредитор прийняв усі права вимоги за кредитним договором та за договорами забезпечення, зокрема: договором іпотеки від 15.12.2006 року та договором поруки від 28.12.2006 року /т. 1 а.с. 188-193, 194, 195, 196, 197, 198, 199-201, 202, 203/.

Згідно Договору комісії № 290814/9 від 29.08.2014 року ПАТ «КБ «Стандарт» від свого імені та за рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» вчинив правочин щодо набуття права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/9408/85/50590 від 15.12.2006 року та договором іпотеки від 15.12.2006 року, водночас ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» діяло за дорученням та за рахунок ОСОБА_1 Таким чином, новим кредитором за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки став заявник ОСОБА_1 /т. 1 а.с. 204-205, 207. 208-209, 210-212, 213, 214, 215-216, 217, 218, 219, 223/.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.01.2015 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 43364806 з виконання рішення суду, було задоволено, зокрема, визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції Борискевича А.І. по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2014 року по виконанню рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором та зобов'язано державного виконавця вжити заходів до скасування постанови про відкриття виконавчого провадження /т. 1 а.с. 164-166/.

12.06.2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Борискевич А.І. виніс постанову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2014 року ВП № 43364806 /т. 1 а.с. 157/.

За загальним правилом, встановленим ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, передбачено, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року /справа № 6-122 цс 13/.

Враховуючи наведені положення закону в їх сукупності, встановлені факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 як правонаступника кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Таким чином, доводи представника боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про те, що договором комісії не передбачено вчинення правочинів щодо придбання права вимоги, суд вважає помилковими, оскільки договір комісії може бути укладений на проведення будь-яких правочинів, не заборонених законодавством.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи представника боржника про неможливість заміни первісного стягувача правонаступником, через відсутність самого виконавчого провадження, виходячи з наступного.

Частиною 5 статті 124 Конституції України проголошує, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Конституційний принцип обов'язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства в Україні є обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Аналіз зазначених норм Конституції, положень цивільного закону, які регулюють зобов'язальні відносини, положень цивільного процесуального законодавства, які визначають порядок вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень, а також норм ЗУ «Про виконавче провадження», в їх сукупності дає підстави вважати, що оскільки судове рішення знаходиться на стадії виконання, наявність чи відсутність відкритого виконавчого провадження не має правового значення для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до норм ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що у виконавчому документі зазначаються строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1)посвідчення комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган - протягом трьох місяців;

2)інші виконавчі документи - протягом трьох років, якщо інше не передбачено законом.

Строки виконання судових рішень встановлюються - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню,- з наступного дня після його прийняття.

Згідно п.1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Стаття 433 ЦПК України передбачає поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, а саме: у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Водночас, також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст.6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п.1 ст.6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 п. 36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29.07.1998, п. 37).

Судом встановлено, що на момент набуття заявником ОСОБА_1 права вимоги до боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в провадженні відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції перебувало відповідне виконавче провадження № 43364806, відкрите на підставі постанови державного виконавця від 19.05.2014 року.

Відтак на час укладення правочинів щодо набуття права вимоги заявник не знав про пропущення стягувачем строку пред'явлення виконавчого документа до виконання і не міг цього знати, оскільки виконавче провадження було відкрите у передбаченому законом порядку.

На той час, коли заявник дізнався про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вже вибув з виконавчого провадження, а ОСОБА_1 ще не набув статусу сторони виконавчого провадження, а отже не міг захистити порушене право відповідно до визначеної цивільним процесуальним законом процедури.

Враховуючи, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2013 року станом на сьогоднішній день залишається не виконаним, та те, що виконавчий лист неможливо пред'явити до виконання у зв'язку з пропуском строку його пред'явлення до виконання, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строку та можливість задоволення заяви в цій частині.

Вимоги ОСОБА_1 про виключення з виконавчого листа боржника ОСОБА_3 та видачу нового виконавчого листа, суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на нормах Закону, а відтак відмовляє у їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 442 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Замінити первісного стягувача - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», його правонаступником - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2013 року у цивільній справі № 2-5503/12 (провадження № 2/753/628/13) про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором.

Поновити стягувачу ОСОБА_1 пропущений строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2013 року у цивільній справі № 2-5503/12 (провадження № 2/753/628/13) про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині задоволення заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 16 лютого 2018 року.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.