РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі Скоринському В.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача і законного представника ОСОБА_2

та представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5, третьої особи служби у справах дітей Хмельницької міської ради про поділ майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5, третьої особи служби у справах дітей Хмельницької міської ради про визнання за ним права власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, та виділення йому в натурі 1/3 частки іншого спільного сумісного майна подружжя, а саме: холодильника "Самсунг" вартістю 7000 грн., мікрохвильової печі "Самсунг" вартістю 3000 грн., телевізора вартістю 2500 грн. та газової плити вартістю 5000 грн., посилаючись на те, що дане майно було набуте ними за час перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні відповідач та законний представник проти позову заперечує, посилаючись на його необгрунтованість.

В судовому засіданні представник третьої особи щодо вирішення спору покладається на думку суду.

За слухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст. 321 ч. 1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України п раво власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 393 ч. 1 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до вимог ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ст. 57 ч. 1 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 22 вересня 1996 року по 20 липня 2015 року. Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька ОСОБА_5.

22 серпня 2012 року відповідач та донька сторін ОСОБА_5 набули в рівних частках право спільної часткової власності на спірну квартиру внаслідок її приватизації, яка в судовому порядку ніким не оспорюється.

Крім того, відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.

Однак, ні позивачем, ні його представником не надано суду доказів, які б вказували на придбання сторонами холодильника "Самсунг", мікрохвильової печі "Самсунг", телевізора та газової плити за час перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя, а також на їх вартість.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 321 ч. 1, 328, 368 ч. 3, 393 ч. 1 ЦК України, ст. ст. 57 ч. 1. 69, 70 ч. 1, СК України, суд

вирішив:

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5, третьої особи служби у справах дітей Хмельницької міської ради про визнання права власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, та виділення в натурі 1/3 частки іншого спільного сумісного майна подружжя, а саме: холодильника "Самсунг" вартістю 7000 грн., мікрохвильової печі "Самсунг" вартістю 3000 грн., телевізора вартістю 2500 грн. та газової плити вартістю 5000 грн. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

12.02.2018