Справа №471/660/17-ц 13.02.2018
Провадження №22-ц/784/289/18
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 лютого 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів - Кушнірової Т.Б.,Прокопчук Л.М.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощенного позовного провадження

апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2017 року, ухвалене головуючим суддею Скарницькою І.Б. у приміщення цього ж суду у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а

13 вересня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного 23 червня 2008 року договору № б/н (далі - Договір) відповідач отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Проте відповідач свої зобов'язання за Договором щодо повернення кредитних коштів виконував неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, яка станом на 31 травня 2017 року становить 14310 грн.82 коп., з яких : 2093 грн.41 коп. - заборгованість за кредитом, 11 297 грн.85 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штраф відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг :250 грн. фіксована частина, 669 грн.56 коп. процентна складова.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь зазначену заборгованість та судові витрати.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на його незаконність, ухвалення з порушенням норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи просив про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі.

У відгуці на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання - є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 23 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зі сплатою за користування кредитом 3 % на місяць на суму залишку заборгованості (36.00 % на рік), обов'язковим щомісячним платежем 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн.), з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн+5% від суми позову.

Відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які було надано йому на ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування Банку(а.с. 6).

Таким чином, між позивачем та відповідачем шляхом підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна » було укладено кредитний договір, на виконання якого Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

Факт укладання кредитного договору, отримання кредитної картки, використання кредитних коштів, наявність заборгованості та її розмір відповідачем не оспорюється.

Як встановлено судом, відповідач використовував кредитні кошти та здійснював часткове погашення заборгованості, але умови договору щодо погашення кредиту та відсотків по ньому виконувались неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

Згідно з наданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованість за кредитним договором станом на 31 травня 2017 року становить 14310 грн.82 коп., з яких : 2093 грн.41 коп. - заборгованість за кредитом, 11 297 грн.85 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штраф відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг :250 грн. фіксована частина, 669 грн.56 коп. процентна складова (а.с. 4-5).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 257, 261 ЦК України та дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушеного цивільного права з пропуском загального строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.1 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16 та у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України ( в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) є обов'язковою для всіх судів.

Стаття ст. 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, тому обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Із наданих до суду позивачем письмових доказів, витягу з особового рахунку вбачається, що строк дії картки - березень 2009 року, доказів отримання відповідачем нової карти до суду не надано, останній платіж ним здійснено 23 квітня 2010 року, банк звернувся до суду з даним позовом у вересні 2017 року, тобто з пропуском позовної давності за вимогами про стягнення кредитної заборгованості.

Отже, суд першої інстанції, із висновками якого погоджується колегія суддів, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України ( в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення), а також встановивши обставини справи, дійшов вірного висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, про застосування якого просив відповідач та відмовив у задоволенні позові з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір діє до теперішнього часу, оскільки він є пролонгованим відповідно до п.9.12 Правил, позов пред'явлено у межах строку позовної давності і за такого стягненню підлягають нарахування за даним кредитним договором не заслуговує на увагу, оскільки пов'язано з неправильним тлумаченням представником позивача як норм матеріального права, так і умов договору.

Посилання в апеляційній скарзі на застосування правових позицій Верховного Суду України 6-249цс15 від 02 грудня 2015 року, №6-2322цс16 від 09 серпня 2017 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони стосуються інших фактичних обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права є помилковими, оскільки під час розгляду справи суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на підставі встановлених обставин справи.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.Б. Кушнірова

Л.М. Прокопчук

___________________________________________

Повний текст постанови складено 14 лютого 2018 року