Справа № 569/1361/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2018 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу № 569/1361/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просить суд визнати недійсним укладений ОСОБА_4 07 грудня 2016 року договір купівлі-продажу автомобіля марки «SKODA», модель «SUPERB CLASSIC 1.8T», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - спірний автомобіль).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час перебування з відповідачем ОСОБА_4 у шлюбі, у 2009 році вона придбала спірний автомобіль. 28 листопада 2016 року їх шлюб був розірваний рішенням Рівненського міського суду.

18 січня 2017 року їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_4 07 грудня 2016 року уклав договір купівлі-продажу, за яким спірний автомобіль продав. Вказаний договір купівлі-продажу, який виходить за межі дрібного побутового, вважає недійсним, оскільки він був вчинений без її згоди, що є порушенням вимог статті 65 СК України. Навпаки, нею було скасовано довіреність на право розпоряджатися спірним автомобілем, видану на ім'я ОСОБА_4

Крім того вважає, що цей договір є фіктивним, оскільки був укладений виключно з метою позбавити її права власності на спірний автомобіль. Відповідач ОСОБА_4 продовжує використовувати автомобіль і новому власнику його не передавав.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав і просить суд у задоволенні позову відмовити.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля відповідає вимогам законодавства і є дійсним. Позивач ОСОБА_2 16 грудня 2013 року видала йому нотаріально посвідчену довіреність, якою надала йому право володіти, користуватися та розпоряджатися спірним автомобілем, у тому числі і право на його відчуження.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заперечення проти позову відповідач не подав.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 з 07 серпня 1993 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Рівненського міського суду від 28 листопада 2016 року (справа № 569/4229/16-ц).

Судом також встановлено, що 23 червня 2009 року позивачем ОСОБА_2 був придбаний автомобіль марки «SKODA», модель «SUPERB CLASSIC 1.8T», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності на який, як слідує зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, зареєстровано за позивачем 31 березня 2010 року.

Оскільки спірний автомобіль був набутий сторонами за час їх шлюбу, тому цей автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

16 грудня 2013 року позивач ОСОБА_2 видала на ім'я відповідача ОСОБА_4 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. та зареєстровану в реєстрі за № 1297. Довіреність видана з правом виїзду за кордон, з правом передоручення повноважень третім особам, строком на три роки та дійсна до 16 грудня 2016 року.

Вказаною довіреністю ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси з усіх без винятку питань, пов'язаних з розпорядженням, експлуатацією спірного автомобіля. Для чого надала йому право володіти, користуватися та розпоряджатися спірним автомобілем на власний розсуд, зокрема, укладати і підписувати, вносити зміни чи розривати від її імені будь-які договори щодо розпорядження та користування транспортним засобом (в тому числі договори купівлі-продажу, міни, застави, оренди, позички та інші).

Діючи згідно повноважень, наданих згаданою довіреністю, ОСОБА_4, у відповідності до договору комісії № 7162/16/000919 від 07 грудня 2017 року та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7162/16/000919 від 07 грудня 2017 року продав спірний автомобіль ОСОБА_6

Судом також встановлено, що 17 січня 2017 року ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Круліковському А.І. заяву, якою просила передати ОСОБА_4 її заяву про відміну довіреності, підписану нею та видану на його ім'я на розпорядження спірним автомобілем, посвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. 21 лютого 2011 року за реєстраційним № 854.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля ОСОБА_4 07 грудня 2016 року уклав без її згоди, що суперечить вимогам статті 65 СК України, а також на те, що цей договір є фіктивним, а тому, в силу частин першої та п'ятої статті 203, частини першої статті 215, статті 234 ЦК України, він є недійсним.

Статтею 65 СК України, якою передбачено право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина перша статті 65 СК України).

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частина третя статті 65 СК України).

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частин п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено судом, відчужуючи спірний автомобіль відповідно до договору комісії № 7162/16/000919 від 07 грудня 2017 року та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7162/16/000919 від 07 грудня 2017 року, відповідач ОСОБА_4 діяв у відповідності та на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 16 грудня 2013 року, виданої на його ім'я позивачем ОСОБА_2, яка посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. та зареєстрована в реєстрі за № 1297 і яка була дійсна на час укладення оспорюваного правочину.

Враховуючи характер та зміст вказаної довіреності, суд визнає, що укладаючи 07 грудня 2016 року договір купівлі-продажу спірного автомобіля, ОСОБА_4 діяв за згодою ОСОБА_2 При цьому, така згода за формою повністю відповідає вимогам статті 65 СК України, оскільки є письмовою та нотаріально засвідченою.

Таким чином, досліджені судом докази повністю спростовують твердження позивача про укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля без її згоди.

Вказуючи на фіктивність укладеного відповідачем договору, позивач посилається на те, що він укладений виключно з метою позбавити її права власності на спірний автомобіль, оскільки відповідач ОСОБА_4 продовжує використовувати автомобіль і новому власнику його не передавав.

Згідно статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Разом з тим, на підтвердження обставин, які могли б свідчити про фіктивність правочину, позивач доказів суду не надала.

Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Суд визнає, що позивач належними та достатніми доказами не довела тих обставин, що укладений 07 грудня 2016 року відповідачем договір купівлі-продажу спірного автомобіля був укладений без її згоди та є фіктивним, що свідчить про недоведеність та безпідставність позовних вимог і є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач - ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3.

Відповідач - ОСОБА_6, місце проживання: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_4.

Повне рішення складено 15 лютого 2018 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь