АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Семиженка Г.В.,
Склярської І.В.,
секретарРябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, від імені яких діє ОСОБА_8, до Херсонської міської ради, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, від імені яких діє ОСОБА_8, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, від імені яких діє ОСОБА_8, звернулися до суду з позовом до Херсонської міської ради, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, зазначаючи, що 24 червня 2016 року ОСОБА_5, діючи від свого імені та від імені членів його сім'ї звернувся до уповноваженого органу приватизації житлового фонду Херсонської міської ради із заявою про приватизацію кімнат №№ 810, 811 гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1, в яких він проживає разом із сім'єю починаючи з 19.04.2006 року на підставі виданого Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» ордеру.

У зв'язку із використанням позивачами житлових чеків у розмірі 4,20 грн., Херсонська міська рада відмовила їм у приватизації зазначеного житла.

Посилаючись на те, що за законом вони мають право на приватизацію займаного ними житла, житлові чеки для приватизації житла не використовували, а спірна квартира належить до об'єктів приватизації, позивачі просили суд визнати незаконними дії Херсонської міської ради щодо відмови їм у приватизації та зобов'язати Херсонську міську раду вчинити необхідні дії по приватизації зазначеного житла, яке передати у їх власність.

Ухвалою від 12 грудня 2017 року суд закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, від імені яких діє ОСОБА_8, просять ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, зазначаючи, що висновки суду щодо юрисдикції даного спору, предметом якого є захист житлових прав, не відповідають обставинам справи та суперечать нормам законодавства України, що регулює спірні правовідносини.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. У письмових поясненнях на апеляційну скаргу та в судовому засіданні представник Херсонської міської ради Остапенко О.І. доводи скарги не визнала, підтвердила, що будівля гуртожитку, в якому знаходяться спірні житлові приміщення, належить до комунальної власності, однак вважає, що за предметом позову справу слід розглядати у адміністративному судочинстві.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність оскарженої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд керувався п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України 2004 року, в редакції, що діяла на час розгляду судом справи, відповідно до якого суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними в листах від 01.08.2013 року (аналіз судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») та від 12.01.2017 року (узагальнення судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків) про те, що у разі звернення громадян до суду із позовом до органів державної влади або органів місцевого самоврядування про визнання дій протиправними та зобов'язання надати дозвіл на приватизацію житла, такі спори слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, відповідно до положень ст.15 ЦПК України 2004 року, яка визначала компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ на час постановлення оскаржуваної ухвали, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року, суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Якщо орган державної влади або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвлвснику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства ваідповідно до вимог ст.15 ЦПК.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права-фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного житлового фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу державної влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 04 вересня 2008 року №500-YI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо. Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі в справі як відповідача суб'єкта владних повноважень (пункти 3, 21, 24 постанови).

Аналогічні положення щодо предметної та суб'єктної юрисдикції у цивільному судочинстві містить і ЦПК України 2017 року, за правилами якого справа переглядається в апеляційному порядку.

Із змісту позовної заяви та доданих до неї письмових доказів вбачається, що у спірних правовідносинах має місце спір щодо права позивачів на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку.

Відповідно до обставин, якими ОСОБА_7 обгрунтовують заявлені до Херсонської міської ради вимоги, остання не визнала їхні права та відмовила їм у приватизації спірних житлових приміщень у гуртожитку, будівля якого належить до комунальної власності (а.с.3-4, 15).

При цьому предметом заявленого позивачами позову є як вимога про визнання незаконною відмови у реалізації права на приватизацію житлових кімнат в гуртожитку, так і вимога про зобов'язання Херсонської міської ради вчинити необхідні дії щодо приватизації та передати у власність ОСОБА_5 і членів його сім'ї спірні житлові приміщення.

Із наведеного слідує, що між сторонами виник спір про право, в якому Херсонська міська рада виступає не тільки як суб'єкт владних повноважень, а й як сторона у житлових правовідносинах.

При цьому цей спір не стосується процедури розгляду звернення органом місцевого самоврядування, зважаючи на надану 04.07.2016 року в.о. заступника міського голови відповідь на звернення ОСОБА_5 від 24.06.2016 року з цього питання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо юрисдикції даного спору є помилковим, а доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що цей висновок спростовують.

Отже, постановлена судом ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, як це передбачено п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, від імені яких діє ОСОБА_8, задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: Г.В. Семиженко

І.В. Склярська

Повний текст постанови складено 12 лютого 2018 року

Суддя Л.В. Пузанова