П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Рівненська філія АБ "Брокбізнесбанк"

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2017 року у справі № 569/19327/17 ухвалену в складі судді Ковальова І.М. за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову .

в с т а н о в и л а :

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Рівненської філії АБ "Брокбізнесбанк" з позовом про розірвання кредитного договору .

20 грудня 2017 року представник позивача подала до суду заяву про забезпечення вказаного позову, обґрунтовуючи її тим, що існує загроза що іпотекодержатель проведе реєстрацію права власності на предмет іпотеки за особою або його продаж іншим особам. А тому вважає, що у випадку задоволення позовних вимог не отримає реального захисту свого порушеного права.

Просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на нежиле приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 524,4 кв.м зі всіма невід'ємними його при належностями яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 21 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Накладено арешт та заборону відчуження на нежиле приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 524,4 кв.м зі всіма невід'ємними його при належностями яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1

В поданій на ухвалу суді апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на її незаконність, оскільки вона суперечить нормам процесуального права. Судом не враховано, що з 15 листопада 2017 року він набув статусу іпотекодержателя, а тому вказана ухвала порушує його права іпотекодержателя.

Просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про розірвання кредитного договору.

Проте погодитись з таким висновком суду колегія суддів не може з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Рівненської філії АБ «Брокбізнесбанк» про розірвання кредитного договору.

15.11.2017 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого останій набув прав іпотекодержателя.

Ні договір іпотеки, ні договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором новому кредитору ОСОБА_2 позивачем не оспорюється.

Отже, позовні вимоги заявлені позивачем до філії що не є юридичною особою та, мають немайновий характер .

Крім того, вбачається, що позивач є власником спірного майна, яке відповідно до договору іпотеки від 18.01.2007 року перебуває у його володінні та користуванні., а арешт відповідно до ст.150 ЦПК України може бути накладений лише на майно відповідача.

Разом з тим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції належним чином не врахував того, що з 2007 року спірне майно знаходиться в іпотеці Банку, а з 15.11.2017 р. відбулося відступлення прав вимоги банку за іпотечним договором новому кредитору ОСОБА_2, тому застосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, іпотекодержателем якого є ОСОБА_2, і який не є стороною у даній справі, порушує права іпотекодержателя спірного нерухомого майна.

На підставі вищенаведеного, враховуючи, що заявником належним чином не обґрунтовано необхідність вжиття запропонованого заходу забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви.

Пунктом 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового є невідповідність висновків суду встановленим обставинам, порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 376, ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2017 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2018 року.

Головуючий :

Судді: