Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3665/17
У Х В А Л А

26.01.2018 м. Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Кашуба А.В., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1, третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет застави,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді: накладення арешту на рухоме майно відповідача ОСОБА_1, яке належить їй на праві власності, а саме автомобіль марки «Богдан», модель 2110440, 2013 року випуску, кузов №У6L211040DL242697, об'єм двигуна 1596 куб.см., та передачі вилученого транспортного засобу заставодержателю ПАТ «Кредобанк» на відповідальне зберігання.

Заява мотивована тим, що 04.04.2015 року третя особа на стороні відповідача змінив своє прізвище та ім'я з ОСОБА_3 на ОСОБА_2, та в порушення пункту 4.1.4 договору застави, зміст якого полягає в тому що «одним з обов'язків заставодавця є: не відчужувати предмет застави у будь який спосіб», 15.01.2016 року звернувся з заявою №83761898 від 15.01.2016, року в територіальний сервісний центр 2142 регіонального сервісного центру МВС України у Закарпатській області в м.Мукачево з метою зміни прізвища та імені в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Богдан 211040», номерний знак А08373ВЕ з ОСОБА_3 на ОСОБА_2. Того ж дня 15.01.2016 року відповідно до заяви №83770881 від 15.01.2016 року зняв з обліку вищевказаний автомобіль, для його реалізації та в подальшому 20.01.2016 року з метою відчуження даного транспортного засобу звернувся до територіального сервісного центру 2144 регіонального сервісного центру МВС України в Закарпатській області в м.Хуст, де уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу №2144-2016-144, від 20.01.2016 року, згідно якого передав у власність громадянки ОСОБА_1 автомобіль марки «Богдан 211040», який в подальшому відповідно заяви №84029129 від 20.01.2016 року був зареєстрований за громадянкою ОСОБА_1. ОСОБА_4 ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань, що доведено в рамках справи №299/2740/15-ц за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_3, відповідно до резолютивної частини якого позов задоволено повністю, постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №2884.01.00.2314 в сумі 78 785,45 гри. Відповідачу ОСОБА_1 було відомо про існування заборони на відчуження ТЗ, оскільки, по-перше, у них однакове прізвище, принаймні було до зміни такого Третьою особою, а також вони проживають за одною адресою.

Заява про забезпечення позову розглядалась судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України.

Ознайомившись зі змістом заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Як роз'яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Позивач, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, в цілому формально виконав вимоги ч. 1 ст. 151 ЦПК України, зазначивши в своїй заяві відповідні причини для забезпечення позову та вид забезпечення, який належить застосувати.

Так, подавши даний позов позивач намагається захистити своє право на звернення стягнення на предмет застави автомобіль, яке він вважає порушеним. В своїй заяві про забезпечення позову позивач зазначає, що не вжиття таких заходів може утруднити виконання рішення суду, оскільки у зв'язку з порушенням відповідачем та третьою особою прав та інтересів позивача протягом тривалого чаcy, на підставі невиконання третьою особою грошових зобов'язань за договором кредиту, а також на підставі того, що третя особа ОСОБА_2 без згоди позивача здійснив відчуження транспортного засобу відповідачу ОСОБА_1 у Позивача є стійкі побоювання щодо неналежного поводження із транспортним засобом, що знаходиться в заставі позивача.

Однак, суд звертає увагу позивача на те, що забезпечення позову не має на меті захист порушеного права, воно допускається з метою забезпечення виконання рішення суду, яким можуть бути захищені порушені права, а тому в задоволенні заяви суд відмовляє, оскільки запропонований позивачем спосіб забезпечення даного позову зазначеним вище критеріям не відповідає та фактично збігається з позовними вимогами.

Керуючись ст.ст. 151-152 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя ОСОБА_5