Справа № 211/352/18
Провадження № 2/211/869/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 лютого 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі - Зоріній С.М.,

у відсутність сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, вказавши, що 07.12.2015 року помер його батько ОСОБА_3. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння та земельної ділянки за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Левітана, 22А. За життя батько заповіт не склав. Крім нього, спадкоємцем першої черги є також брат ОСОБА_2, однак він заяву про прийняття спадщини не подавав.

З метою оформлення спадкових справ він звернувся до нотаріуса, для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус у видачі свідоцтва відмовив, у звязку з розбіжностями в документах, а саме у написанні прізвища батька у правовставнолюючих документах.

Так, згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві приватної власності від 12.10.1962 року, виданого відділом виконкому Залізничної селищної ради депутатів та засвідченої нотаріусом 3-ї нотаріальної контори від 14.11.1962 року, реєстр № 2-5225 та акту готовності будинку, затвердженого виконкомом райради народних депутатів Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 28.06.1985 року № 209 на імя ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок № 22А по вул. Левітана у м. Кривому Розі. Разом з тим, згідно свідоцтва про смерть прізвище батька зазначене «Даценко», а не «Доценко». За життя батько намагався привести документи у відповідність, так як в паспорті його прізвище теж було «Даценко».

Наявність помилки у правовстановлюючому документі про право приватної власності на домоволодіння у написанні прізвища власника ( спадкодавця ) перешкоджає йому в оформленні спадщини, тому він змушений звернутись до суду та просить встановити факт належності його батькові ОСОБА_3 за життя нерухомого майна домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Левітана, 22 та визнати за ним право власності на спадкове майно.

Сторони у судове засідання не зявилися, до суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність: ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягає, ОСОБА_2 проти позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 ( а.с. 6 копія свідоцтва про народження).

07 грудня 2015 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 658986 (а.с. 8 копія свідоцтва про смерть).

Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Після смерті батька, позивач звернувся до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, та отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Левітана, 22А ( а.с. 9 копія свідоцтва про право на спадщину, а.с. 10 копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Однак постановою державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори від 24 січня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими побудовами за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Левітана, 22 «а», у звязку з розбіжностями в документах ( а.с. 11 копія постанови).

Так, згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві приватної власності від 12.10.1962 року, виданого відділом виконкому Залізничної селищної ради депутатів та засвідченої нотаріусом 3-ї нотаріальної контори від 14.11.1962 року, реєстр № 2-5225 та акту готовності будинку, затвердженого виконкомом райради народних депутатів Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 28.06.1985 року № 209 на імя ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок № 22 «а» по вул. Левітана у м. Кривому Розі. Разом з тим, згідно свідоцтва про смерть прізвище батька зазначене «Даценко», а не «Доценко» ( а.с. 12-13).

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз'яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Вказане підтверджується також роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме … право власності на нерухоме майно

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст.. 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, передбачено, що однією із підстав державної реєстрація права власності та інших речових прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Оскільки видача свідоцтва про право власності неможлива, у зв'язку із наявністю помилки у правовстановлюючому документі про право приватної власності на домоволодіння у написанні прізвища власника ( спадкодавця ) перешкоджає йому в оформленні спадщини, позивач позбавлений можливості оформити спадкові права після смерті батька, суд вважає можливим задовольнити вимоги щодо встановлення факту належності за життя померлому ОСОБА_3 домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Левітана, 22 «а», та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на зазначене домоволодіння, оскільки заявлені в позові обставини підтверджені матеріалами справи.

За відсутності вимоги про стягнення судового збору з відповідача, з врахуванням положень ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі ст.ст. 321, 376, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.41 Конституції України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт належності за життя ОСОБА_3, який помер 07 грудня 2015 року на праві приватної власності домоволодіння № 22 «а» по вул. Левітана у м. Кривому Розі Дніпропетровської області на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 12.10.1962 року, виданого відділом виконкому Залізничної селищної Ради депутатів та засвідченої Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою 14.11.1962 року, реєстр № 2-5225, та акту прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому райради народних депутатів Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 28.06.1985 року № 209.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, що помер 07 грудня 2015 року на домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Левітана, буд. 22 «а», що складається з житлового будинку А-1 загальною площею 48,3 кв.м., житловою 33,7 кв.м; коридор 4,6 кв.м., санвузол 3,5 кв.м.. житлова кімната 16,2 кв.м., житлова кімната 8,7 кв.м., житлова кімната 8,8 кв.м., кухня 6,5 кв.м., сарай-літня кухня Б., погріб В, сарай Г, літній душ Д, вбиральня Е, гараж Ж, огорожа 1,2,3, ворота 4, замощення І, водоколонки ІІ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 А,

-відповідач ОСОБА_2, м. Харків, Дергачівський район, смт. Солоницевка, вул. Енергетична, 7/30.

Суддя: ОСОБА_5