провадження № 2-о/333/87/18
справа № 333/769/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., при секретарі Кабановій К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Комунарський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2018 року, заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить суд: встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, місце смерті м. Горлівка, яка настала 25 грудня 2017 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що 25 грудня 2017 року в м. Горлівка, Донецької області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, помер її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від хвороби. Звернувшись до Комунарського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про реєстрацію факту смерті ОСОБА_2, нею було отримано лист про відмову у проведенні державної реєстрації смерті. Причиною відмови є те, що заявником пред'явлено документ який не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2016 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті». Встановлення факту смерті необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть та вступу у право спадщини.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи, наведені в обґрунтування заяви підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не зявився, але до суду надійшла заява про розгляд заяви за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував.

Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги заяву заявника та представника заінтересованої особи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ст. 293 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна є батьком ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, що міститься в матеріалах справи.

Згідно копії документів: довідки про причину смерті № 17 від 26.12.2017 року, ОСОБА_2 помер 25 грудня 2017 року, причина смерті хронічна ішемія мозку. Згідно копії документу «Свідоцтво про смерть, серія ДНР № 091199, ОСОБА_2 помер 25 грудня 2017 року в м. Горлівка, Донецької області». Дані документи видані на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження не відповідають вимогам чинного законодавства та не є підставою для проведення державної реєстрації народження, в звязку з чим заявниці Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відмовлено у здійсненні реєстрації факту смерті ОСОБА_2, що підтверджується листом № 10/17.3.04-37 від 15.02.2018 року, що міститься в матеріалах справи..

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 р. «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями.

У відповідності зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України 18 жовтня 2010 р. № 52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

У судовому засіданні встановлено, що надані заявницею довідка про причини смерті та свідоцтво про смерть, видані закладами та установами, що знаходяться на окупованій території, не відповідають затвердженій в установленому законодавством України порядку формі.

Оцінюючи вказану довідку, видану установою, що розташована на тимчасово окупованій території, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Враховуючи, що заявник не може отримати від закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України, документ встановленої форми про смерть та, відповідно, на його підставі зареєструвати смерть матері ОСОБА_2 в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, що є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 263-265, 293, 315, 317, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті 25 грудня 2017 року у м. Горлівка, Донецької області, Україна, ОСОБА_2, який народився 07 липня 1937 року у м. Єнакієве, Донецької області, Україна, громадянина України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя

Комунарського районного суду

м. Запоріжжя: ОСОБА_3