АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1468/2018
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 755/13726/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену 19 жовтня 2017 року у складі судді Катющенко В.П. в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва,

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про видачу виконавчого документу на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23 березня 2015 року,

У С Т А Н О В И В:

Заявник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23 березня 2015 року у справі №12/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 1735 від 26 жовтня 2006 року та Договором відновлювальної кредитної лінії №1945 від 28 листопада 2007 року в сумі 19 246 343, 84 грн. та третейського збору в сумі 25 500 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про видачу виконавчого документу на підставі рішення діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23 березня 2015 року у справі №12/15.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, заявник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23 березня 2015 року у справі №12/15. В апеляційній скарзі послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що договір, який містить умову щодо вирішення спору Третейським судом був укладений до внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди», умови договору в частині третейського застереження недійсними не визнані, рішення Третейського суду відповідачем ОСОБА_3 не оскаржувалось та не скасовано в установленому законом порядку, а тому має бути виконане.

Крім того, зазначив, що банк не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відсутні підстави вважати, що розглянутий Третейським судом спір за позовом банку є спором про захист прав споживачів.

Також в апеляційній скарзі послався на те, що суд першої інстанції неправильно послався на висновки Верховного Суду України, висловлені у справах №6-856цс15 та №6-64цс15, оскільки у зазначених справах предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини не є тотожними у цій справі.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Молдавська О.В. доводи апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

ВідповідачОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 23 березня 2015 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором кредиту № 1735 від 26 жовтня 2006 року та Договором відновлювальної кредитної лінії №1945 від 28 листопада 2007 року в загальній сумі 19 246 343, 84 грн. , а також третейського збору в розмірі 25 500 грн.

Відмовляючи у задоволені заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції, керуючись п.2, ч.1 ст.389-10 ЦПК Українивиходив із того, що справа, у якій ухвалене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, непідвідомча третейському суду відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди».

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам матеріального та процесуального закону.

Так, питання видачі виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів регламентовано главою 2 розділу VII-1 ЦПК України (в редакції закону, що діяла до 15 грудня 2017 року).

Згідно з ч. 3 ст. 389-9 ЦПК України (в редакції закону, що діяла до 15 грудня 2017 року), при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 389-10 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України (в редакції закону, що діяла до 15 грудня 2017 року) визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи Постійно діючим третейським судом при Асоціації Українських банків 23 березня 2015 року, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Оскільки ОСОБА_3 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитними договорами, тому третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що спір, за вирішенням якого звернувся саме банк, не є спором про захист прав споживачів, а тому висновок суду про непідвідомчість спору третейському суду є безпідставним, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування судового рішення, оскільки незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач) на правовідносини, що виникли зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто, спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що кредитний договір укладений до 12 березня 2011 року, умови договору щодо вирішення спорів третейським судом недійсними не визнавалися, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування судового рішення, оскільки Законом України ««Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», виключено з компетенції Третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, а тому наявність у договорі кредиту третейського застереження правового значення не має.

Оскільки підставою для відмови у видачі виконавчого листа на підставі рішення Третейського суду є непідвідомчість справи третейському суду, то доводи апеляційної скарги щодо чинності рішення Третейського суду не можуть бути безумовною підставою для видачі виконавчого листа.

З урахуванням правильності висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для видачі виконавчого листа на підставі рішення Третейського суду у справі, яка третейському суду не підвідомча, доводи апеляційної скарги щодо неправильності застосування судом правових позицій Верховного Суду України не можуть бути підставою для скасування правильного судового рішення.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що спір, який виник між сторонами, є спором щодо захисту прав споживачів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі виконавчого документу на підставі рішення третейського суду, оскільки справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Отже, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не встановлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постановленої ухвали без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І.Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус