Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/952/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого: судді - Кондрацької Н.М.

за участі:

секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській областіпро встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України. Свої вимоги мотивує тим, що вона є дружиною ОСОБА_2, що був прописаний та постійно проживав на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території в Автономній Республіці Крим в м. Сімферополь від захворювання, а саме: кардіоміопатія не уточнена. Факт смерті громадянина підлягає державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України. Внесення до Реєстру запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких вступ у спадщину, що залишилась після померлого, можливість встановлення опіки над його дітьми , що залишились без батьківського піклування та інші правові наслідки. Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22 листопада 2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. Вказані документи, у випадку, якщо смерть настала на території України, подаються за формою, що затверджена Міністерством охорони здоров'я України. Проте на території Автономної республіки Крим здійснює ефективний контроль Російська Федерація. На цій території діє юрисдикція та застосовується законодавство РФ. Тому документи про смерть видаються за формою, встановленою Міністерством охорони здоров'я РФ, яка є не прийнятною для українських органів реєстрації актів цивільного стану. До того ж, згідно Правил, державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені п. 2 цієї глави, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Місцем проживання померлого в даному випадку є Автономна Республіка Крим. Тому родичі померлого не мають підстав для звернення до органів РАЦС на території України для реєстрації смерті. Згідно ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. В наслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. На підставі викладеного, просить суд, - встановити факт смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала та просила її задовольнити .

В судове засідання представник заінтересованої особи - Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи думку заявника, вивчивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного:

як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть серії 35 № 147355 від 08.12.2017, виданим відділом судово-медичної експертизи трупів Кримського Республіканського бюро судово - медичної експертизи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в м. Сімферополь Автономномної Республіки Крим, від захворювання, а саме: кардіоміопатія не уточнена.

08 грудня 2017 року відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано Свідоцтво про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є дружиною ОСОБА_2, що підтверджується даними свідоцтва про одруження НОМЕР_1 (актовий запис № 1703), виданого 21.06.1986.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою і взята на облік у встановленому чинним законодавством порядку, що підтверджується довідкою Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради № від 20.11.2017.

На теперішній час для проведення реєстрації смерті ОСОБА_1 необхідно встановити факт його смерті, оскільки він помер в м. Сімферополь, який є тимчасово окупованою територією і документи, видані органами та установами, створеними в порядку не передбаченому законами України, є недійсними. Тому, заявник звернулася до суду із зазначеною заявою задля можливості в подальшому реалізувати свої законні права після смерті її чоловіка.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом восьмим ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22 листопада 2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Вказані вище нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року на території м. Сімфеполь Автономної Республіки Крим, тобто частині України, яка відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р (із змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», є територією на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується вимогами міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а також положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 9 цього Закону, встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», «Іласку та інші проти Молдови та Росії»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Отже, встановлюючи наявність факту смерті ОСОБА_2, суд вважає за можливе прийняти в якості належних і допустимих доказів документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

З матеріалів справи вбачається, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідне для захисту та реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, забезпечення встановленого в Україні правового порядку регулювання правових наслідків смерті фізичної особи. При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заяву про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

З урахуванням зазначеного, враховуючи засади добросовісності, справедливості і розумності регулювання цивільно-правових відносин, суд вважає, що для цілей, передбачених ст. 317 ЦПК України ОСОБА_1 є особою, яка має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2

Враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року від захворювання на території міста Сімферополь Автономної Республіки Крим, а тому й дійшов до висновку про можливість задоволення вимог заявника.

Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Аналогічні положення містяться і в п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», постановою Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 4, 13, 19, 89, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській областіпро встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок кардіоміопатії не уточненої у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Н. М. Кондрацька