Провадження № 22-ц/780/818/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 21.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : - Фінагєєва В.О. Яворського М.А.,

за участю секретаря судового засідання -Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2017 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів.

Під час розгляду справи ОСОБА_7 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на:об'єкт незавершеного будівництва, садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальною площею 285,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0997 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; Крім того, просив суд заборонити вчиняти будь-які дії щодо поліпшення та/або ремонту об'єкту незавершеного будівництва, садибного (індивідуального) житлового будинку.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що 27 вересня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яка діяла в інтересах відповідача ОСОБА_4, було укладено попередній договір купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку та земельних ділянок. На виконання умов договору позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 131 900 грн., які мали враховуватися в загальну вартість майна, яка становила 1 714 700 грн. За домовленістю сторін позивач розпочала ремонтні та облагороджувальні роботи незавершеного будівництвом житлового будинку та земельних ділянок, що підтверджується копією розписки. Проте основний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було, відповідач відмовляється повернути передані йому грошові кошти, а також компенсувати витрати за проведені вказані вище роботи. Після звернення до суду відповідачем та третьою особою вчиняються дії щодо відчуження спірного майна із здійсненими позивачем покращеннями, а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2017 року узаяву задоволено частково.

Накладено арешт на об'єкт незавершеного будівництва, садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальною площею 285,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4

Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини), щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам об'єкту незавершеного будівництва, садибного (індивідуального) житлового будинку, загальною площею 285,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник відповідача - адвокат ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про те, що основний договір купівлі-продажу не було укладено саме з вини позивача, а тому за умовами попереднього договору купівлі-продажу передана останньою сума на законних підставах залишається у відповідача. Необґрунтованим накладенням арешту на житловий будинок відповідачу може бути завдана шкода, оскільки він розраховував продати належні йому об'єкти нерухомості та відмовив іншим покупцям. Також судом взяв до уваги надані представником позивача докази, які є недопустимими.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість. Зокрема вказує, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та не відповідають обставинам справи.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, адвокатів сторін: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

За правилами статті 151 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали,суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно із статтею 152 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали,позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії. При цьому суд може застосовувати кілька видів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, якщо позовні вимоги буде задоволено і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників справи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір майнового характеру щодо стягнення грошових коштів в розмірі 131 900 грн., переданих на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, у зв'язку з неукладенням основного правочину про відчуження майна у встановлений строк. Крім того, до проведення першого судового засідання у справі представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме просив стягнути з відповідача витрати на поліпшення незавершеного будівництвом житлового будинкув розмірі 179 866,51 грн.

Судом встановлено, що ринкова вартість об'єкту незавершеного будівництва, садибного (індивідуального) житлового будинку, загальною площею 285,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4, згідно звіту про незалежну оцінку майна від 15 серпня 2017 року, наданого представником відповідача, становить 119 380 грн.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача вказував, що відповідач та третя особа на стороні відповідача відмовляють у поверненні грошових коштів та не бажають компенсувати витрати за проведенні ремонтні роботи, а після пред'явлення позову вчиняють дії щодо відчуження спірного майна із здійсненими позивачем покращеннями, на підтвердження чого надав роздруківку оголошення з інтернет-сайту.

Таким чином суд першої інстанції правильно застосувавши положення цивільного процесуального закону та врахувавши наведені обставини справи, дійшов обгрунтованого висновку про наявність усіх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до труднощів або зробить неможливим виконати рішення суду, оскільки між сторонами виник майновий спір, а у відповідача або третьої особи, яка діяла в інтересах останнього, існує реальна можливість вільно розпорядитися належним йому майном, за рахунок реалізації якого позивач зможе задовольнити свої вимоги у разі задоволення позову.

При цьому апеляційний суд враховує, що питання обгрунтованості позовних вимог перевіряються судом під час розгляду справи по суті і не мають розглядатися при забезпеченні позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення. У даному ж випадку вжиті заходи забезпечення позову є дієвою та оптимальною процесуальною дією, яка не дозволить відповідачу на час вирішення спору розпорядитися спірним майном, а також допоможе зберегти у незмінному стані як сам об'єкт незавершеного будівництва так і поліпшення, які були проведені у ньому згідно доводів позивача.

Посилання представника відповідача на те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував своїх висновків при постановлені оскаржуваної ухвали, а представником позивача не було надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог не спростовують необхідності вжиття заходів забезпечення позову у справі, а тому підлягають відхиленню з урахуванням вимог статтей 151, 153 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали.

При цьому колегія суддів звертає увагу на види забезпечення позову, застосовані судом першої інстанції, це накладення арешту на об'єкт незавершеного будівництва, садибний (індивідуальний) житловий будинок та заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії, щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам об'єкту незавершеного будівництва, садибного (індивідуального) житлового будинку.

Тобто суд застосував два види забезпечення позову, що на думку колегії суддів є недоцільним.

Арешт майна являє собою заборону розпорядження майном до набрання рішенням законної сили або до скасування ухвали про забезпечення позову. Арешт майна складається з проведення його опису, оголошення заборони розпоряджатися ним.

Другим способом забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Оскільки накладенням арешту на майно забезпечується заборона розпоряджатися цим майном, колегія суддів вважає можливим апеляційну скаргу ОСОБА_4задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК УкраїниУхвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2017 року в частині заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини), щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам об'єкту незавершеного будівництва, садибного (індивідуального) житлового будинку, загальною площею 285,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 скасувати, в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині відмовити.

Колегія суддів вважає що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на об'єкт незавершеного будівництва, садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальною площею 285,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 буде достатнім в даній справі.

В іншій частині Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2017 року в частині заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини), щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам об'єкту незавершеного будівництва, садибного (індивідуального) житлового будинку, загальною площею 285,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 скасувати, в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині відмовити.

В іншій частині Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.О. Фінагєєв

М.А. Яворський