Справа № 454/348/16 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/6920/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.

секретаря Брикайло М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В.В.» на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У жовтні 2016 року представник Фермерського господарства «Бурка В.В.» - Бурка В.В. звернувся в апеляційний суду з позовом до Сокальського районного суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовував тим, що 28.03.2016 року по справі № 454/348/16-ц суддя Сокальського районного суду Львівської області постановив ухвалу, якою закрив провадження у справі за позовом ФГ «Бурка В.В.» до прокуратури Сокальського району, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Вважає дану ухвалу незаконною, оскільки така не грунтується на вимогах законності, верховенства права, винесена з порушенням Конституції України та законів України. Крім цього, вказану ухвалу скасовано ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08.08.2016 року, справу направлено до першої інстанції для продовження розгляду. Стверджує, що внаслідок порушення норм Конституції України ФГ «Бурка В.В.» було спричинено моральну шкоду, яка полягає у приниженні ділової репутації, моральних страждань у нього як представника, у зв'язку з позбавленням права доступу до правосуддя, порушено нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують, кажучи, що усі його вимоги незаконні, якщо він не може доказати свою правоту в судах.

Просив стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України в користь Фермерського господарства «Бурка В.В.» кошти в сумі 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 27.10.2016 року матеріали позовної заяви Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Сокальського районного суду Львівської області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди надіслано до Червоноградського міського суду Львівської області для вирішення питання про її прийняття до провадження суду.

Визначено підсудність розгляду матеріалів справи за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Сокальського районного суду Львівської області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди для розгляду в першій інстанції Червоноградському міському суду Львівської області.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 04.11.2016 року відмовлено у відкритті провадження за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Сокальського районного суду про відшкодування моральної шкоди.

Відкрито провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Справу призначено до розгляду.

Оскаржуваним заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Заочне рішення суду оскаржив представник позивача ФГ «Бурка В.В.» Бурка В.В.

Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, в рішенні неповно з"ясовано та недоведено обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, рішення ухвалене у зв'язку з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд бездоказово відмовив йому у позовних вимогах, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували позовні вимоги.

Більше того, суд не надав доказів того, що шкоду фермерському господарству заподіяно не з вини відповідача, а також суд не вказав про дотримання Сокальським районним судом вимог закону при розгляді його заяви, тобто про відсутність порушень прав позивача.

Стверджує, що суд зобов"язаний був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії і враховуючи приписи ст. 56 Конституції України, задоволити його позов, однак рішення не ґрунтується на законності та верховенству права, ухвалене без дотримання Конституції та законів України.

Суд зобов'язаний був захистити права фермерського господарства або вказати в рішенні, що в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду не порушено та не могло бути порушено прав та принижено ділову репутацію фермерського господарства.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд в порушення статті 59 ЦПК України, не вказав яким законом і які саме докази позивач повинен був подати для обґрунтування моральних страждань.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України в користь ФГ «Бурка В.В.» кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Представник позивача ФГ «Бурка В.В.», а також представник відповідача Державної казначейської служби України, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 82), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи із такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (надалі ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

При цьому, суд звернув увагу на те, що можливість застосування норми закону, яка передбачає відшкодування фізичній або юридичній особі шкоди внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду виникає тоді, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не пов'язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто, це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Виходячи з наявних матеріалів справи, вимог закону та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується із оскаржуваним рішенням враховуючи таке.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Місцевим судом встановлено, що у 2016 році представник Фермерського господарства «Бурка В.В.» звертався в Сокальський районний суду Львівської області із позовом до прокуратури Сокальського району та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Сокальського районного суду Львівської області від 28.03.2016 року провадження у справі за позовом ФГ «Бурка В.В.» до прокуратури Сокальського району та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - закрито.

В подальшому ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 28.03.2016 року скасована ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08.08.2016 року, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Звертаючись з позовними вимогами представник позивача Бурка В.В. покликався на те, що у зв`язку з скасуванням ухвали Сокальського районного суду Львівської області, ФГ «Бурка В.В.» спричинено моральну шкоду, яка полягає у приниженні ділової репутації, та йому, як представнику господарства спричинені моральні страждання, які полягають у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, тому просив стягнути з відповідача 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із послідуючими змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).

Згідно із ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, необхідно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, а визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Згідно роз»яснень, наведених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За ч. 5 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Отже фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування шкоди державою Україна в особі Державної казначейської служби України у зв"язку розглядом Сокальським районним судом заяви представника позивача, оскільки позивачем не надано належних доказів, зокрема обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, яким встановлено в діях судді (суддів) складу злочину, що вплинуло на постановлення незаконного рішення по цивільній справі, при цьому позивачем не доведено факту заподіяння такими діями моральної шкоди, а також безпосереднього причинового зв"язку між такими діями та наслідком.

Доводи апеляційної скарги, які є суб'єктивним міркуванням та оцінкою апелянта норм матеріального та процесуального права України, висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Копняк

О.Я. Мельничук