Справа № 521/501/18
Провадження 2/521/1992/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Коблової О.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Пісоцької Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 16 вересня 2003 року та зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1103. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте з вересня 2013 року сторони фактично стали проживати окремо, з того часу спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що подружнє життя не склалось, причиною цього є різні погляди на життя, відсутність взаємопорозумінь, несумісність характерів, втрачено почуття любові та поваги, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Спору щодо поділу майна, що є їх спільною власністю, немає.

В підготовче судове засідання 15.02.2018 року позивач не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Проте надав до суду заяву, до змісту якої просив позов задовольнити, справу розглядати без його участі.

В підготовче судове засідання 15.02.2018 року відповідач не з'явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином. До канцелярії суду надала заяву, в якій позов визнала, просила розглянути без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 16 вересня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1103, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1

Від шлюбу у сторін народилося син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що слідує з свідоцтва про народження, батьками в якому вказані сторони у справі.

Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з 2013 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно утримання дитини та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню в даному судовому провадженні, так як суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.

Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом.

Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України.

Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відтак, побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України).

За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 16 вересня 2003 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1103 - розірвати.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30- денний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя О.Д. Коблова