Справа № 211/3167/17
Провадження № 2/211/243/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 лютого 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Григір А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Довгинцівський районний відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання недійсним договором, зняття арешту, визнання права власності,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом вказавши, що 10 лютого 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1 2004 року випуску. Однак з метою економії коштів правочин було укладено у формі довіреності, яка підписана представником власника ОСОБА_3 та розписки, яку особисто йому підписав відповідач. Тобто, станом на 10 лютого 2016 року право власності фактично перейшло до нього, автомобіль був йому переданий та він почав його використовувати. Однак нещодавно дізнався про арешт належного відповідачу майна постановою державного виконавця від 22.05.2012 р. в межах виконавчого провадження № 32637349, що порушує його права, як фактичного власника, оскільки він не може переоформити автомобіль, а відповідач, на його звернення після 10 лютого 2016 р., відповідав відмовою. Тому просить суд визнати довіреність, видану ОСОБА_4 та розписку, видану відповідачем на його імя 10 лютого 2016 року удаваним правочином укладеним в змішаній формі договором купівлі-продажу автомобіля ДЕУ СЕНС т 13110 р/н 42118АН 2004 року випуску, визнати за ним право власності на вказаний автомобіль, знявши арешт з автівки накладений постановою державного виконавця Біляковського О.М. в межах виконавчого провадження № 32637349.

В судове засідання сторони не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, до суду через канцелярію надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, позов підтримує.

Суд, враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з такого.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 р. ОСОБА_5 16 травня 2007 року за реєстровим № 1309 була посвідчена довіреність на розпорядження автомобілем марки «ДЕУ СЕНС Т13110» 2004 року випуску шасі (кузов) № Y6DT208, реєстраційний номер 42118АН, зареєстрований Криворізьким МРЕВ ДАІ Дніпропетровської області 22.09.2004 року від імені ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності посвідченої 10.08.2008 р. приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстровим № 5341, на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_1 віти Сергіївни (а.с. 6 копія довіреності).

Згідно копії розписки, що міститься в матеріалах справи (а.с.7), ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти за продаж автомобіля ДЕУ СЕНС Т13110 р/н 42118АН в сумі 2400 доларів США.

Відповідно до даних з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, станом на 10.02.2016 р. на вказаний автомобіль було накладено арешт постановою державного виконавця Довгинцівського ВДВС від 22.05.2012 р. в рамках виконавчого провадження №32637349 (а.с.8-9 копія витягу).

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, встановивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, суд на підставі положень статей 235, 244, 392 ЦК України, дійшов висновку про те, що видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для визнання довіреності від 10 лютого 2016 р. удаваним правочином та визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль і зняття з нього арешту.

Наявна в матеріалах справи заява відповідача про визнання позову не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки суд не має достатніх підстав вважати, що вказана заява складена особисто відповідачем, так крім того не відповідає вимогам ч.4 ст.206 ЦПК України, а саме суперечить закону.

Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 215, 216, 220, 628, 638, 799, 806 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.02.2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко