Справа № 487/3259/15-ц
Провадження № 4-с/487/6/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2018 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Гречаної А.Д., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

14.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 Свої вимоги мотивувала тим, що 04.10.2016 року старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаєві ГТУЮ в Миколаївській області було відкрите виконавче провадження за заявою ОСОБА_3 на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 5178,68 грн. в рахунок компенсації витрат на утримання спільного майна, 1750,00 витрат на правову допомогу, витрат на оплату судового збору в розмірі 209,20 грн. Про відкриття зазначеного виконавчого провадження представник ОСОБА_1 дізналась лише 01.11.2017 року. При цьому матеріали виконавчого провадження не містять доказів повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, а також доказів того, що боржник відмовляється отримувати пошту. Також більше року державним виконавцем не вчинялось жодних дій направлених на виконання рішення суду і лише постановою від 11.09.2017 року було накладено арешт на майно боржника, яка сторонам направлена не була. Вважає, що державний виконавець діяв з порушенням вимог діючого законодавства та порушив порядок, умови та строки виконання рішень та накладення арешту на майно. На підставі викладеного, просила скаргу задовольнити.

До судового засіданні представник заявника ОСОБА_4 не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Представник Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області до судового засідання не зявився, надав до суду заперечення, в яких зазначив, що постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 05.10.2016 року відкрито виконавче провадження №52493237 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 5178,68 грн. в рахунок компенсації витрат на утримання спільного майна, 1750,00 витрат на правову допомогу, витрат на оплату судового збору в розмірі 209,20 грн., та направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням. При перевірці майнового стану боржника встановлено, що інше нерухоме майно та рухоме майно і транспортні засоби за боржником не зареєстровані, за даними Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України джерела доходів в тому числі пенсія відсутні. Згідно інформаційної довідки від 11.09.2017 року за боржником зареєстровано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. 11.09.2017 року державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання рішення, накладено арешт на все майно боржника, що належить боржнику ОСОБА_1 У разі скасування постанови про арешт майна (коштів) боржника від 11.09.2017 будуть скасовані заходи примусового виконання рішення. У звязку з викладеним, просив в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.11.2017 року відкрито провадження у справі у відповідності до ст.ст.383, 384 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом).

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII Цивільно-процесуальний кодекс України викладено у новій редакції, який набрав чинності 15.12.2017 року.

Відповідно до п.11 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм Цивільно-процесуального кодексу України від 03.10.2017 року в новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року.

Згідно ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали цивільної справи № 487/3259/15-ц, судом встановлено:

На примусовому виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавче провадження №52493237 з виконання виконавчого листа № 487/3259/15-ц виданий 24.06.2016 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 5178,68 грн. в рахунок компенсації витрат на утримання спільного майна, 1750,00 витрат на правову допомогу, витрат на оплату судового збору в розмірі 209,20 грн. Постановою державного виконавця від 05.10.2016 року відкрите виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа та 05.10.2016 року направлено постанову сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням, що підтверджується реєстром на відправлення рекомендованих листів з повідомленням від 06.10.2016 року. Згідно досліджених в судовому засіданні копій конвертів із зворотними повідомленнями, вищезазначені листи повернулись на адресу виконавчої служби після закінчення терміну зберігання.

При перевірці майнового стану боржника встановлено, що інше нерухоме майно та рухоме майно і транспортні засоби за боржником не зареєстровані, за даними Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України джерела доходів в тому числі пенсія відсутні. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 11.09.2017 року за боржником зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Оскільки рішення, в строк наданий для самостійного виконання, боржником не виконане, постановою державного виконавця від 11.09.2017 року накладено арешт на все майно боржника та направлено постанову на адресу боржника, що підтверджується копією листа старшого державного виконавця Ю.В. Курас про направлення копії постанови від 11.09.2017 року №27842/14.24-41/18.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14, ч. 1 ст. 209 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що: виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1); виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2).

Відповідно до п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 02.04.2012 р. під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, надання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.56 вказаного Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як встановлено в ході розгляду скарги, дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено.

Оскільки під час судового розгляду не встановлено наявності підстав для зняття арешту з майна боржника, передбачених ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», крім того, судом встановлено законність відкриття провадження по вищевказаному виконавчому листу, а також враховуючи те, що на даний час вказаний виконавчий лист не виконаний, суд вважає, що підстав для скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 11.09.2017 року немає.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає скаргу не підлягаючою задоволенню.

Керуючись ст. ст. 450-451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, яка вступила в дію з 15.12.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: В.О. Гаврасієнко