Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Леміш О.М,

за участі секретаря Химинець О.Я

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування , який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла його мати - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала в АДРЕСА_2.

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлової квартири за адресою АДРЕСА_2, площею 65,60 кв.м., належала їй одноособово на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 27.01.1999 року на підставі рішення від 27.01.1999 року № 3.

Як спадкоємець за законом 1-ї черги позивач прийняв всю спадщину, яка залишилась після смерті матері , шляхом подання заяви, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В. 15.06.2017 року, реєстр № 711.

Тоді ж йому стало відомо, що так само подала заяву про прийняття спадщини і його сестра, донька померлої ОСОБА_5, мешканка АДРЕСА_1, за заявою якої заведено спадкову справу іншим нотаріусом.

Відповідно до довідки № 73/01-16 від 18.07.2017 року, виданої приватним нотаріусом Головко Вікторією Євгенівною у відповідь на заяву від 18.07.2017 року, в її провадженні знаходиться спадкова справа N9 10/2017 за померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6, яка заведена 06.06.2017 року.

По даній спадковій справі станом на 18.07.2017 року подали заяви про прийняття спадщини: -дочка померлої ОСОБА_5, що проживає в АДРЕСА_1, заява зареєстрована у Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 06.06.2017 року за № 21;

-син померлої - ОСОБА_4, що проживає в АДРЕСА_2, заява зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ 15.06.2017 року за №22.

Інших спадкоємців першої черги нема.

Разом з тим, позивач вказує, що померла мама була дуже хворою людиною і потребувала постійного догляду та піклування, витрат на лікування, які відповідачка не бажала здійснювати, що підтверджується зокрема довідкою ОСББ «Заньковецької, 13», в якій вказано, що в зв'язку з значним погіршенням здоров'я в останні два роки ОСОБА_6 потребувала постійного догляду сторонніх осіб, який був цілодобово та в повній мірі забезпечений сином, та невісткою, а також всі витрати на лікування та догляд здійснювали внуки померлої ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які в зв'язку з необхідністю догляду за померлою вимушені були навіть проживати в її квартирі. Також зазначено, що за тривалий період прогресуючої хвороби покійної ОСОБА_5 її не відвідувала, не допомагала у догляді та не несла витрат на лікування. Окрім вказаного наведене позивач підтверджує показами свідків, яких просить у позові допитати в судовому засіданні.

Також позивач зазначив, що рідна донька померлої, яка є відповідачкою, за весь час проживання в Києві і по день смерті матері, в період часу якого здоров'я ОСОБА_6 поступово погіршувалося, виникали все інші захворювання та їх ускладнення, жодного разу не запропонувала своєї допомоги, не надала жодної копійки на її лікування та утримання, жодного разу не з'явилась її провідати і навіть телефонуючи і знаючи про стан здоров'я матері, не пропонувала свою допомогу..

Таким чином, відповідачка не надавала матеріальної допомоги померлій ОСОБА_6, в той час коли вона перебувала у тяжкому стані та потребувала лікування як стаціонарного так і амбулаторного, не надавала їй допомоги по догляду в період повної непрацездатності, не відвідувала та не цікавилась навіть її здоров»ям, не вчиняла жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, байдуже віднісшись до стану здоров'я своєї матері, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікала своїми обов'язками, передбаченими законом, також відповідачка не надала жодної матеріальної підтримки під час проведення організації поховання ОСОБА_12

За життя померла не склала заповіт як розпорядження своїм майном та іншими майновими правами на випадок своєї смерті, а тому спадкування всіх її прав та обов'язків здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості.

Однак позивач вважає, що відповідачку як спадкоємця необхідно усунути від права спадкування спадщини спадкодавця за законом .

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд такий задовільнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні протии позову заперечили, просили суд відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши позицію учасників процессу, допитавши свідка ОСОБА_10, який є онуком померлої та вказав, що здійснював догляд за померлою бабусею та сам особисто неодноразово чув, як вона по телефону спілкувавшись з донької просила її про допомогу, однак остання не приїзджала з м. Київ та жодної допомоги ні матеріальної ні будь- якої іншої матері не надавала, свідка ОСОБА_8 , який зазначив, що померла дійсно важко хворіла, дочкуїї знав , однак часто не бачив , про те що донька відмовлялась надавати матері допомогу він не чув, свідка ОСОБА_13, який був сусідом померлої та вказав, що вона дійсно була дуже хворою , допомогу їй надавали її син та онуки, дочку він не бачив, свідка ОСОБА_11 , який вказав що догляд за бабусею здійснював він та його брат з батьком, догляд баббусі був забезпечений належним чином , чи просила бабуся в доньки допомоги при телефонних розмовах він не чув, а також свідка ОСОБА_14 яка зазначила, що померлабула у важкому стані та потребувала догляду , донька за баббусею не доглядала, чому вона не приїзджала і не доглядала їй не відомо, а також дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала в АДРЕСА_2.

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлової квартири за адресою АДРЕСА_2, площею 65,60 кв.м., належала їй одноособово на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 27.01.1999 року на підставі рішення від 27.01.1999 року № 3.

Станом на 18.07.2017 року подали заяви про прийняття спадщини: -дочка померлої ОСОБА_5, що проживає в АДРЕСА_1, заява зареєстрована у Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 06.06.2017 року за № 21;

-син померлої - ОСОБА_4, що проживає в АДРЕСА_2, заява зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ 15.06.2017 року за №22.

Так, відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідачка жодним чином не піклувалась про маму, жодної допомоги за її життя вона не надавала, хоча ОСОБА_6 потребувала такої та зверталась до доньки з відповідними проханнями, оскільки важко хворіла та потребувала систематичного догляду.

За приписами абз. 2 ч. 3, ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно роз'яснень, викладених у п.6 Постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування", факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СКне були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Тобто, при розгляді позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.

Так, з огляду на ведене суд також вважає необхідним зазначити, що не може поставити в основу свого рішення на докази надані стороною позиваач, а саме на наявну в матеріалах справи довідку ОСББ , яка не може слугувати належним та достовірним доказом перебування спадкодавця в безпорадному стані та умисного ухиляння Відповідача від надання допомоги спадкодавцю, так як не може, по своїй юридичній природі, підтверджувати вказані обставини цієї справи. Зі змістом вказаної довідки ОСББ погодитись не можна, оскільки зазначена організація не уповноважена встановлювати стан здоров'я спадкодавця та її потребу в постійному догляді сторонніх осіб.

Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивач належними та допустимим доказами не довів, хоча відповідно до ст. 81 ЦПК України, то є його обов'язком, того, що спадкодавець потребувала допомоги саме від відповідачки ОСОБА_5 , а остання умисно ухилялася від виконання свого обов'язку, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних для цього дій, так і знаходження матері у безпорадному стані при наявності допомоги з його ( позивача) боку, адже він стверджує, що проживав разом з матір'ю і здійснював за нею необхідний догляд.

Зважаючи на вище викладене, відсутні правові підстави, зазначені ст. 1224 ЦК України для усунення відповідачки ОСОБА_5 від права на спадкування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-77, 89, 263, 265 ЦПК України,суд, -

РІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.М Леміш