Справа № 442/1003/18
Провадження № 2-з/442/4/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року місто Дрогобич

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі

головуючої судді Курус Р.І.,

з участю секретаря судового засідання Махняк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення скарги до подання такої скарги, в якій просить суд зупинити виконавче провадження №540013397 від 25.05.2017 року, відкрите на підставі виконавчого листа №442/1326/14-ц, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом 20.01.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 74734,00 грн. боргу. Крім того, просить заборонити відповідачу ОСОБА_3 міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області вчиняти дії щодо реалізації на електронних торгах земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,1 гана вул. Котляревського в м. Дрогобичі, яка належить їй на праві приватної власності на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку від 02.08.2012 року на підставі «Висновків» оцінювача про вартість майна, наданого в оцінку за вхідною датою 25.01.2018 року.

Заява розглядається без повідомлення учасників справи, а відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали заяви та дослідивши додані до неї документи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Частиною 2 статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає право суду забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Таке питання вирішується судом у порядку забезпечення позову, яким боржник оскаржує виконавчий документ.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»(з відповідними змінами) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Проте, заявником ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову подано до подання скарги на дії державного виконавця і при цьому зазначено, що таку скаргу нею буде подано протягом десяти днів відповідно до п. 4 ст. 152 ЦПК України.

Отже, із самої заяви про забезпечення позову не зрозуміло та не обґрунтовано, чому саме заявник не погоджується із виконавчим листом №442/1326/14-ц, який виданий на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та яким чином виданим виконавчим листом було порушено права заявника.

Також, не зрозуміло з яким саме позовом (скаргою) буде звертатися заявник до суду, оскільки зі змісту заяви про забезпечення до предявлення позову вбачається, що заявник буде звертатись до суду зі скаргою на дії державного виконавця (проте така вимога регулюється ст. ст. 447-448 ЦПК України, а саме в порядку виконання рішення суду).

Окрім того, заявник не зазначає можливості застосування зустрічного забезпечення. При цьому, заявник таким забезпеченням може завдати збитки стягувану за вказаним вище виконавчим листом, саме невчасним виконанням рішення суду.

Також, заявником не обґрунтовано, які саме були порушення в діях державного виконавця та з яких підстав заявник вважає, що розпочато незаконне стягнення на підставі виконавчого документу, виданого на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Окрім того, не обґрунтовано заявником чому не можливо буде виконати рішення (ухвалу) суду у разі задоволення позовних вимог та яких саме, оскільки закон пов`язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Тобто, саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Так, позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтвердили імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, чинним цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено серед видів забезпечення позову такого виду забезпечення як зупинення стягнення за виконавчим документом. Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що нею подано заяву про зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що є неприпустимим та порушує задекларовані у Конституції України основні засади судочинства, серед яких обовязковість судового рішення, ухваленого іменем України, обовязок держави забезпечити виконання судового рішення у визначеному законом порядку та контроль суду за виконанням судового рішення (ст. 129-129-1 Конституції України).

За таких обставин підстав для задоволення заяви немає.

Керуючись ст. ст. 151 - 153 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуюча - суддя Курус Р.І.