Провадження №22-ц/772/86/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач :Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 рокуСправа № 130/3024/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Берегового О. Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Сопруна В.В.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., позивача ОСОБА_3, її представника адвоката ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Чаленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_8 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2017 року ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2017 року ОСОБА_1, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 житлового будинку та земельної ділянки,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 житлового будинку та земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з липня 1997 року спільно проживала з відповідачем, як одна сім'я без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася дочка ОСОБА_9.

08 вересня 1999 року ними було придбано квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу квартири було укладено від імені ОСОБА_5

10 лютого 2002 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Жмеринського міського управління юстиції Вінницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народилася друга дочка ОСОБА_10.

31 жовтня 2011 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 було укладено договір міни, відповідно до якого у власність ОСОБА_11 переходить квартира АДРЕСА_1, а у власність ОСОБА_5 переходить будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3.

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 березня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано

Вважаючи, що зазначене будинковолодіння є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5, оскільки крім квартири, яка на її думку теж була їх спільною власністю, в рахунок оплати його вартості нею було сплачено 14000 доларів США, які вона отримала від своєї матері, що підтверджується розпискою, просила визнати, що будинковолодіння АДРЕСА_3 належить їй та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності; визнати за нею право власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_3; визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0551 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої по АДРЕСА_3; стягнути з ОСОБА_5 на її користь судові витрати по справі.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано, що будинковолодіння АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0551 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої по АДРЕСА_3

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_3 судові витрати по справі в розмірі 3 137 ( три тисячі сто тридцять сім) грн. 60 коп.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що придбання спірного майна відбулося як за кошти позивачки так і квартири відповідача, тому підлягає рівному поділу як спільне майно подружжя.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_5 ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірне будинковолодіння придбане виключно ОСОБА_5, шляхом міни квартири, яка була його особистою приватною власністю, а відтак спірні будинок та земельна ділянка також є його особистою приватною власністю.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08 вересня 1999 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу, за змістом якого останній купив квартиру під АДРЕСА_1 (а.с.31).

10 лютого 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Жмеринського міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 15, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 13).

Мають двох дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, в свідоцтвах про народження яких батьком значиться відповідач ОСОБА_5.

31 жовтня 2011 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 було укладено договір міни, відповідно до якого ОСОБА_11 передала у власність ОСОБА_5 належний їй житловий будинок з прибудовами та земельну ділянку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, а ОСОБА_5 взамін він передав у власність ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з розпискою датованою 31 жовтня 2011 року, ОСОБА_11 отримала від ОСОБА_3 кошти в сумі 14 тисяч доларів США, як компенсацію частини вартості житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, що обмінюється згідно договору міни на квартиру із ОСОБА_5 (а.с. 68).

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 березня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 14).

Згідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 3 ст. 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що будинковолодіння є спільною сумісною власністю сторін. При цьому, зазначив, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що нею було внесено в рахунок його придбання 14000 доларів США, що підтверджується розпискою від 31 жовтня 2011 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наявність розписки від 31 жовтня 2011 року, наданою стороною договору міни від 31 жовтня 2011 року ОСОБА_11, про отримання останньою від позивача ОСОБА_3 коштів у сумі 14000 доларів США, які їй надали батьки, в якості компенсації частини вартості спірного житлового будинку, що розташований за адресою по АДРЕСА_3.

Як факт доплати так і походження грошових коштів в сумі 14000 доларів США відповідачем та його представником всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не спростовані.

Разом з тим, відповідно до звіту про оцінку квартири АДРЕСА_2, проведеного ФОП ОСОБА_13, ринкова вартість даної квартири станом на 31 жовтня 2011 року складала 119 848 грн. (а.с.16-17).

Згідно звіту про незалежну оцінку будинковолодіння, проведеного ПП «Поділля - Експерт», що належить ОСОБА_5, який розташований в АДРЕСА_3, ринкова вартість даного будинку 29927 доларів США, що становило 238 730 грн. (а.с.18-19).

Відповідно до висновку № 01-27/10-Н про експертну грошову оцінку земельної ділянки, проведеного ПП «Поділля - Експерт», що належить ОСОБА_5, для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0551га розташованої на території: АДРЕСА_3, становить 16260,00 грн. (а.с.15).

За таких обставин, враховуючи, що, вартість квартири АДРЕСА_2 різниться у бік збільшення з вартістю будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, апеляційний суд погоджується з доводами позивача щодо здійснення нею доплати під час укладення договору міни, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що придбання спірного майна відбулося в тому числі і за кошти позивача, а відтак воно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу відповідно до положень ст.ст. 60, 70 СК України.

Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та не знайшли свого підтвердження.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: