ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Суми

Справа №591/3757/17

Номер провадження 22-ц/788/226/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2017 року (суддя Кравцова Г.В.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Сумська регіональна дирекція» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в якому вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року філія ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія» «Сумська регіональна дирекція» під час вечірніх нових під рубрикою «ІНФОРМАЦІЯ_2» поширила відносно нього недостовірну інформацію, яка ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, чим йому було завдано моральної шкоди. 20 липня 2016 року цю телепередачу випущено в ефір повторно.

Посилаючись на викладене, позивач просив зобов'язати ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії ПАТ «НСТУ» «Сумська регіональна дирекція» у наступних передачах у вечірніх новинах не менше двох разів загальною тривалістю не менше 8 хвилин поширити вибачення та спростування недостовірної інформації, надавши відповідний текст спростування, а також стягнути 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог в повному обсязі, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що поширена інформація насправді не відповідає дійсності, і сам факт поширення цієї недостовірної інформації, незалежно від того, хто є автором інформації та відношення до неї відповідача, є порушенням його прав, які підлягають захисту в зазначений у позові спосіб.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, думку позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено судом і убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у вечірньому випуску програми «Новини. На часі» Сумською регіональною дирекцією Національної суспільної телерадіокомпанії України був показаний відеосюжет під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якому у вигляді інтерв'ю з ОСОБА_2, який представився як довірена особа мешканки квартири в гуртожитку, помічником ректора СумДУ ОСОБА_3, юристом СумДУ ОСОБА_8. та інспектором патрульної поліції м. Суми ОСОБА_4 була висвітлена ситуація, що склалася у зв'язку з користуванням квартирою гуртожитку ОСОБА_5, її виїздом за кордон та подальшими діями адміністрації університету щодо перевезення її речей з квартири до іншого приміщення, та можливого надання даної квартири в користуванні іншим особам.

З дослідженого у суді першої інстанції вказаного відеосюжету слідує, що кожен з вищеперелічених осіб, які давали інтерв'ю, коментували ситуацію кожен окремо, висловлюючи свої особисті думки з цього приводу, «від першої особи». Позакадрові коментарі журналіста відсутні. Мається коментар юриста ОСОБА_9, який роз'яснює, що виселення можливо проводити лише за рішенням суду.

Місцевим судом, за клопотанням сторін були допитані особи, що надавали інтерв'ю для журналістів Сумської регіональної дирекції з приводу користування квартирою гуртожитку мешканцем ОСОБА_5, зокрема ОСОБА_2 пояснив, що у липні 2016 року знімальна група приїздила за його зверненням. Згідно доручення він приглядав за квартирою громадянки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року вони з чорнобильцями пішли до ректора і він зателефонував на 102 і сказав, що його, як довірену особу мешканки, не пускають до квартири ОСОБА_5 Свідок пояснив, що він не пускав ОСОБА_1 до квартири і зазначив, що останній підробляє документи.

Дані обставини частково підтвердив і свідок ОСОБА_4, який є працівником поліції і за викликом прибув на місце події і чув як одна із сторін конфлікту скаржилась на бездіяльність поліції з приводу ненадання можливості проникнути до кімнати. Також свідок пояснив, що він бачив подальшу суперечку між юристом та представником громадянки і ОСОБА_2 висловлювався, що документи підроблені.

Допитаний в суді в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що він є заступником ректора Сумського державного університету і в той день він приїхав до гуртожитку, щоб за рішенням адміністрації університету перенести речі колишньої дружини наймача ОСОБА_6 - ОСОБА_5, яка тривалий час в кімнаті гуртожитку не мешкає, до іншої кімнати на зберігання, а звільнену кімнату передати для проживання іншій особі. Сюжету свідок не бачив, але знає, що була словесна агресія до ОСОБА_1 з боку довіреної особи мешканки.

Свідок ОСОБА_7, допитана у суді першої інстанції, пояснила, що вона є редактором і знімала програму ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В той день під час зйомки група людей намагалася проникнути до житла жінки, яка перебуває в США. Свідок пояснила, що взяла інтерв'ю у всіх осіб, і поїхала. На місці зйомки зацікавлені сторони висловили свої думку з обставин, що склались. Свідок пояснила, що її сюжет не містить закадрового тексту. Всі фрази, на які посилається позивач, звучали з вуст безпосередньо ОСОБА_2, а будь-яких коментарів редактора немає. Слова ОСОБА_3 про те, що вони нададуть цю квартиру іншим людям, свідок зрозуміла як виселення. ОСОБА_1 представив себе як юриста університету, тобто на думку ОСОБА_7 він є службовою особою. Незацікавлена особа - юрист ОСОБА_9, надав коментар з приводу цих подій та характеризував ситуацію відсторонено без зазначення прізвищ.

Також з матеріалів цивільної справи вбачається, що Сумський державний університет звертався до Зарічного районного суду м.Суми з позовом до Сумської міської ради, третя особа - ОСОБА_5 про зобов'язання зняти з реєстрації з місця проживання ОСОБА_5 і адміністративний позов було задоволено, але постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року скасовано постанову Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2017 року і в задоволенні позову відмовлено (а. с. 12-13).

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з відсутні підстав вважати, що в сюжеті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» поширено відомості про події та явища, яких не існувало, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності і встановлено, що журналістом у телевізійній передачі відносно позивача не поширена недостовірна інформація.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У п. 5 роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Пленуму зазначено, що відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 15 цієї постанови недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 постанови передбачено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Разом із цим статтею 34 Конституції України закріплено право кожного вільно збирати зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У даному ж випадку, суд прийшов до правильного висновку про відсутність в сюжеті, про який йде мова вище, інформації, яка не відповідає дійсності.

Наявність викладених у сюжеті обставин підтвердили допитані у суді першої інстанції як свідки ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, а також частково підтвердив у позовній заяві і сам позивач.

Також з відеосюжету вбачається, що позивач особисто коментував ситуацію і роз'яснював, що у випадку вибуття особи з житла на інше місце проживання або до іншого міста договір найму розривається, а юрист ОСОБА_9 висловив свою думку про те, що будь-які житлові спори повинні розглядатися через суд (а. с. 20).

Не включення до сюжету повних коментарів позивача з приводу ситуації, що склалася не свідчить про неповноту відображення ситуації, а отже і про недостовірність висвітленої інформації.

Суд також вірно взяв до уваги, що журналістом (редактором) не зроблено будь-яких висновків чи власних коментарів щодо тих висловів, які позивач вважає недостовірними та такими що порушують його честь та гідність.

Висловлювання ж ОСОБА_2, який ініціював зйомку даного сюжету, з приводу того, що він не довіряє позивачу, який підробляє документи є його особистою думкою, і позов до нього не заявлявся, а отже і достовірність його висловлювань судом не перевірялась.

Звідси, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що особисті немайнові права позивача відповідачем у справі не порушені, та у зв'язку з цим вірно відмовив у задоволенні вимог про спростування інформації.

Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є похідними, а тому також задоволенню не підлягають.

Поряд із цим за змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України та абз. 3 п. 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, позивач не позбавлений можливості скористатися наданим йому ч. 1 ст. 277 ЦК України та іншим відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Повне судове рішення складене 12 лютого 2018 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді : О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко

: