ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/70/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Расуловою А.А. за участі: боржника ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Проца Віктора Степановича у виконавчому провадженні № 54939104,

В С Т А Н О В И В:

14.11.2017 боржник ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, боржник) звернулася до суду зі скаргою на постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Проца Віктора Степановича (далі по тексту - державний виконавець) від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження № 54039104 та від 23.10.2017 про арешт майна боржника.

На обґрунтування скарги зазначила, що державний виконавець не вправі був відкривати виконавче провадження і вчиняти у ньому будь-які виконавчі дії, оскільки ще до відкриття провадження вона подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, а отже з цього моменту рішення суду фактично втратило законну силу.

Посилаючись на те, що оскаржуваними рішеннями державного виконавця порушені та обмежені її права, зокрема, право власності, боржник просила визнати їх неправомірними, зобов'язати державного виконавця закрити виконавче провадження, виключити відомості про неї з Єдиного реєстру боржників, зняти арешт з майна та відкликати виконавчий лист.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Державний виконавець Проц В.С. до суду не заявився, проте з урахуванням надання копій матеріалів виконавчого провадження суд вважає, що його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Стягувач ОСОБА_5 також не з'явився до суду, про розгляд скарги він був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши боржника, її представника, дослідивши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження, суд встановив такі обставини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.04.2017 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто 43 341,48 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

04.10.2016 за вказаним рішенням судом було видано виконавчий лист, який 18.10.2017 надійшов на виконання до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ.

Постановою від 19.10.2017 державний виконавець Проц В.С. відкрив виконавче провадження № 54039104, у якій зазначив про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника та попередив боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

23.10.2017 державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника.

Зі скарги вбачається, що копії оскаржуваних постанов боржник отримала 10.11.2017, а отже десятиденний строк оскарження не пропущений.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність оскаржуваних постанов, суд керується відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404-VIII) та Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону № 1618-ІV від 18.03.2004, чинній на час винесення оскаржуваних рішень, далі по тексту - ЦПК України).

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписом ст. 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов'язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об'єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Ст. 18 Закону № 1404-VIII зобов'язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

За змістом положень ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний розпочати примусове виконання рішення за наявності низки умов, зокрема якщо: виконання рішення передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, набрало законної сили; не пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; виконавчий документ відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 цього Закону; стягувач подав заяву про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що в даному випадку усі вищенаведені умови були дотримані, а отже виконавець зобов'язаний був винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

За міркуванням боржника оскаржувані постанови є неправомірними з огляду на ненабрання судовим рішенням законної сили, проте ці доводи боржника є безпідставними і не ґрунтуються на законі.

Так, у поданому на виконання виконавчому документі чітко зазначено, що рішення набрало законної сили 20.09.2017.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.

Ст. 294 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З огляду на вищенаведені положення закону подання боржником заяви про перегляд заочного рішення не свідчить про втрату цим рішенням законної сили, а отже у державного виконавця не було жодних підстав вважати, що рішення не набрало законної сили.

Більш того при наявності у виконавчому документі вказівки щодо набрання рішенням законної сили державний виконавець не наділений повноваженнями додатково перевіряти вказану обставину.

Отже з урахуванням відсутності передбачених законом обставин, які виключали здійснення виконавчого провадження, державний виконавець, діючи в межах своїх повноважень, цілком правомірно відкрив виконавче провадження.

За приписом ст. 56Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

З огляду на вищенаведене постанова державного виконавця про арешт майна боржника винесена правомірно, в межах його повноважень та при наявності до того законних підстав.

Підстав для задоволення інших вимог скарги, а саме: про відкликання виконавчого листа, суд також не вбачає, оскільки такі вимоги не ґрунтуються ні на нормах ЦПК України, ні на Законі України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги боржника ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Проца Віктора Степановича у виконавчому провадженні № 54939104.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: