АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Київ

Справа 761/40621/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Малинникова О.Ф. 14 листопада 2017 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2017 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві в частині стягнення аліментів - повернуто позивачу.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві в частині вимог про позбавлення батьківських прав - повернуто позивачу для подання до належного суду.

№ апеляційного провадження:22-ц/796/2262/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погодилась із зазначеним судовим рішенням позивач, її представником адвокатом ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Представник позивача вказує на те, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву в частині стягнення аліментів вказав на відсутність відмови суду видати судовий наказ. Оскільки вимога про стягнення аліментів не може бути розглянута, відповідно і відсутня підстава для альтернативної підсудності для розгляду Шевченківським районним судом м. Києва вимоги про позбавлення батьківських прав. Проте, судом не враховано, що вимога про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3000 грн., не може бути розглянута в порядку зі ст. 96 ЦПК України, так як заявлена в твердій грошовій сумі, а не у розмірі ј частина на одну дитину. Заявлена вимога про позбавлення батьківських прав в сукупності з вимогою про стягнення аліментів з відповідача, наділяє правом позивача звернутися саме до Шевченківського районного суду м. Києва згідно ч.ч. 1, 14 ст. 110 ЦПК України.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу ХIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у листопаді 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківського районної державної адміністрації в м. Києві, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_5, та стягнути з ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2, в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з положень п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України та того, що позивачкою не було надано доказів відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу за заявленими вимогами або скасування його судом.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в цій частині постановлена з порушенням норм процесуального права виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу абоскасування його судом.

Пунктом 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України передбачено, що заява повертається, зокрема, у випадку коли вона подана без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 96 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що судовий наказ може бути видано, зокрема, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» доповнено ч. 1 ст. 96 ЦПК України пунктом 4-1.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України (в редакції від 03.08.2017 року, яка була чинна на момент звернення до суду з заявою) судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч. 14 ст. 110 ЦПК України).

Відповідно до заявлених вимог ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Вказані вимоги ОСОБА_2 не підлягають розгляду в порядку наказного провадження відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96 ЦПК України. А тому у суду першої інстанції були відсутні визначені п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України підстави для повернення позовної заяви в частині стягнення аліментів ОСОБА_2

Повертаючи позовну заяву для подання до належного суду в частині вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з положень п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, та вважав, що справа в цій частині не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва, оскільки місцем проживання відповідача, відповідно до положень ч. 1 ст. 109 ЦПК України є: АДРЕСА_1, що не відноситься до Шевченківського району м. Києва.

Враховуючи відсутність визначених п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України підстав для повернення позовної заяви в частині стягнення аліментів ОСОБА_2, заявлена нею вимога про позбавлення батьківських прав в сукупності з вимогою про стягнення аліментів з відповідача, наділяє її правом звернутися саме до Шевченківського районного суду м. Києва згідно ч.ч. 1, 14 ст. 110 ЦПК України.

Таким чином, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2017 про повернення позовної заяви позивачу в частині стягнення аліментів, та повернення позовної заяви позивачеві для подання до належного суду в частині вимог про позбавлення батьківських прав, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2017 - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: