Постанова

Іменем України

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 760/16785/15-ц

провадження № 61-2043св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Київська міська рада,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7,

треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва у складі судді Букіної О. М. від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Стрижеуса А. Г., Шкоріної О. І. від 21 липня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності в порядку спадкування на частину домоволодіння та вселення.

Позовна заява мотивована тим, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивача ОСОБА_10 був інвалідом ІІ групи, а згодом був визнаний інвалідом І групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 10 липня 2009 року, а тому він успадкував на підставі статті 535 ЦК Української РСР після смерті свого батька ОСОБА_11 незалежно від змісту заповіту, не менше 2/3 часток спадкового майна, яка належала б йому у разі спадкування за законом.

У зв'язку з викладеним позивачка вважає, що вона, як дружина померлого ОСОБА_10, має право на визнання за нею права власності на 5/18 часток житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_10 та на вселення до вказаного житлового будинку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння, яке є самочинним будівництвом, відсутні й право власності на нього ні за ким не зареєстроване, підстави для визнання права власності в судовому порядку відсутні. При цьому своєю часткою в домоволодінні батько чоловіка позивача розпорядився за життя на власний розсуд, склавши заповіт на спірне майно на ім'я своєї доньки. Померлий чоловік позивача за життя вказаний заповіт не оспорював, не був на час смерті свого батька інвалідом, тому не міг успадкувати за законом жодної частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що вона набула право власності на частку в житловому будинку АДРЕСА_1, тому також відсутні підстави для її вселення в цей будинок.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що чоловік позивача ОСОБА_10 успадкував після смерті його батька ОСОБА_11 2/3 часток усього належного йому майна, зокрема житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки на час відкриття спадщини він був інвалідом ІІ групи. Тому 5/18 часток житлового будинку АДРЕСА_1 позивач успадкувала після смерті її чоловіка ОСОБА_10

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначили, що рішенням судів, які набрали законної сили, позивачу вже було відмовлено в задоволенні позовів про визнання права власності на будівельні матеріали, з яких було побудовано житловий будинок АДРЕСА_1 та вселення. Крім того, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 його син ОСОБА_10 не мав інвалідності, та заповіт батька в суді не оспорював. При цьому позивач проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 а відповідачі - в житловому будинку АДРЕСА_1.У зв'язку з викладеним ОСОБА_4 та ОСОБА_5просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суди встановили, що ОСОБА_12 та її чоловік ОСОБА_11, які були батьками померлого чоловіка позивача та відповідачки ОСОБА_4, на відведеній для будівництва житлового будинку земельній ділянці та за наявності відповідних дозволів відповідно до виданого проекту в 1970 році побудовали житловий будинок площею 82,7 м2, який пізніше був зареєстрований бюро технічної інвентаризації під літ. «А».

Згодом на цій же земельній ділянці було побудовано ще один житловий будинок площею 38,5 м2, на який бюро технічної інвентаризації м. Києва виготовило технічний паспорт, згідно з яким цей будинок зареєстровано під літ. «Б». Будівництво житлового будинку під літ. «Б» було здійснено без відповідних на те дозволів.

Після смерті ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її чоловік ОСОБА_11 17 лютого 1994 року склав заповіт, яким належний йому житловий будинок з прилеглими до нього надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 заповів своїй дочці ОСОБА_4 На час складання заповіту ОСОБА_11 було відомо, що домоволодіння складається з двох окремих будинків, як такі, що рахуються під літ. «А» та літ. «Б».

Заповіт ОСОБА_11 від 17лютого 1994 року ніким не оспорювався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 (м-р Жуляни) (без зазначення будь-яких літер).

Згідно з матеріалами справи та показаннями свідків позивач разом зі своєю сім'єю проживає в житловому будинку на АДРЕСА_1, який згідно з технічним паспортом зазначений під літ. «Б», а відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають у житловому будинку на АДРЕСА_1, який згідно з технічним паспортом зазначений під літ. «А». На вказане нерухоме майно в сторін відсутні правовстановлюючі документи, відповідне право власності на них не зареєстровано.

Відповідно до копії посвідчення, виданого 7 грудня 2004 року, яке знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_10 належав до 2 категорії учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 10липня 2009 року померлий ОСОБА_10 мав І групу інвалідності з 30 червня 2009 року по опорно-рухливому апарату.

Крім того, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року в справі № 760/5210/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року, відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про усунення перешкод та вселення до будинку АДРЕСА_1

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Правила книги шостої ЦК України («Спадкове право») застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до статті 535 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_11, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка б належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Таким чином, ухвалюючи судові рішення в справі, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли обґрунтованого висновку, що оскільки позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що померлий ОСОБА_10 час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 був непрацездатним чи перебував на його утриманні померлого, то чоловік позивача не мав право на обов'язкову частку в спадщині після смерті свого батька ОСОБА_9, тому й таке право не має ОСОБА_13 У зв'язку з викладеним та оскільки ОСОБА_2 вже зверталася до суду з позовом про вселення до житлового будинку АДРЕСА_1, в задоволенні якого було відмовлено, то відсутні підстави для задоволення її позову в частині позовної вимоги про вселення.

Отже, доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, судові рішення, які просить скасувати ОСОБА_2, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк