Справа № 365/4/18
Номер провадження: 2/365/79/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.02.2018 смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді ДЕНИСЕНКО Н.О.

за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2018 року (за поштовим штемпелем) представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 9 червня 2011 року № K3R4CC9FIQ0008 відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (далі Умови) складає між сторонами Договір. Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Позивач свої зобовязання за договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит. Натомість відповідач станом на 12.12.2017 порушив зобовязання за кредитним договором, ухиляється від їх виконання та має заборгованість в розмірі 46338,63 грн, тому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у вищезазначеному розмірі та сплачені судові витрати.

Відповідач протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження відзив на позов не подав.

Оцінюючи кожен аргумент, наведений позивачем, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно зясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку.

Судом встановлено, що 9 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитно-заставний договір, № K3R4CC9FIQ0008, який складається із заяви позичальника, відповідно до якої позивач надав відповідачу строковий кредит у сумі 5000,00 грн на строк 36 місяців з 09.06.2011 по 08.06.2014 включно, на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 100,00 грн, якщо інше не встановлено в Умовах, та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 100,00 грн, якщо інше не встановлено в Умовах, в обмін на зобовязання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві, Умовах та правилах строки.

Відповідно до заяви позичальника погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 15 по 25 число кожного місяця Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 239,15 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Дата останнього погашення заборгованості визначена не пізніше ніж 08.06.2014. Для виконання зобовязань банк відкриває позичальнику рахунок 3845 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Заставою по договору є кошти у розмірі щомісячного платежу на зарплатній картці № 904179, емітованій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Незнижуваний залишок на картці 239,15 грн. Максимальний розмір вимоги («абсолютне значення подорожчання кредиту»), яка забезпечується предметом застави, складає 8609,40 грн.

При порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах за кожний день прострочки. При порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Заяві та Умовах понад 210 днів, щодо зобовязань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня порушення, вважається простроченою. Банк має право зажадати дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобовязань за цим Договором у повному обсязі в разі закриття зарплатної картки позичальника (а.с.6, 17 копії заяв відповідача).

Відповідно до п.п. 2.4.2.2.2-2.4.2.2.4 Умов позичальник зобовязується погашати кредит в порядку та строки відповідно до Заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п. 2.4.3.1 цих Умов і Тарифів. Повну оплату процентів за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплатити банку винагороду в строки та у розмірі згідно Тарифів, Заяви і цих Умов.

Відповідно до п. 2.4.2.2.9 Умов повністю повернути кредит до дати, вказаної в Заяві. У випадку не погашення кредиту в строки, вказані в Заяві, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості за простроченою сумою кредиту нараховується пеня відповідно до п. 2.4.5.1 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 2.4.3.1 Умов за користування кредитом в період з дати укладення цього договору до дати погашення кредиту, якщо інше не вказано в п. 2.4.3.6 цих Умов, позичальник щомісячно в період оплати сплачує відсотки і винагороду у розмірі, вказаному в Тарифах та Заяві.

Відповідно до п. 2.4.3.2 Умов кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, перш за все, спрямовуються на відшкодування витрат/збитків банку відповідно до п. 2.4.2.2.11, 2.4.2.3.8 цих Умов, далі пені відповідно до розділу 2.4.5 цих Умов, далі простроченої комісії за кредитом, далі простроченої заборгованості за кредитом, далі комісії, далі винагороди, далі процентів, далі кредиту, частина суми, що залишилась (в т.ч. суми, наданої позичальником, яка перевищує суму щомісячного платежу) спрямовується на погашення заборгованості за кредитом. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, вказаної в Заяві.

Відповідно до п. 2.4.3.3 Умов нарахування відсотків та винагороди здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році. Відсотки нараховуються щомісячно за період з першої дати поточного періоду оплати включно до дати, коли кредит стає простроченим. Дата погашення кредиту в розрахунок не включаються. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше повного погашення суми кредиту, якщо інше не вказано в п. 2.4.3.6 цих Умов.

Відповідно до п. 2.4.3.4 Умов для погашення заборгованості, в тому числі винагороди і процентів за користування кредитом, позичальник надає банку кошти на рахунок для зарахування коштів. Банк здійснює погашення заборгованості в порядку, вказаному в п. 2.4.3.2 Умов.

Відповідно до п. 2.4.3.5 Умов позичальник банку винагороду в розмірі і в строки, вказані в Заяві та цих Умовах. Якщо згідно Заяви передбачена щомісячна виплата винагороди, то вона спочатку встановлюється в фіксованому розмірі, вказаному в Заяві, з дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, які минули з дня закінчення останнього періоду оплати до дня повного погашення кредиту, винагорода виплачується як за повний календарний місяць. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по Договору не здійснюється.

Відповідно до п. 2.4.5.1 Умов у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, включно із заборгованістю, яка виникла у відповідності з п. 2.4.3.6, 2.4.5.2, 2.4.5.3 Умов і правил позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту, в тому числі заборгованість у відповідності з п. 2.4.3.6, 2.4.5.2, 2.4.5.3 Умов і правил за кожен день прострочення, але не менше 1 (однієї) гривні.

Відповідно до п. 2.4.5.5 при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 90 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості.

Відповідно до п. 2.4.5.8 строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються в додаткових положеннях Умов і правил.

Відповідно до змісту п. 1.7.31 строк позовної давності щодо вимог повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат банку за розділом 2.4 (Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка») Умов і правил складає 50 років.

Відповідно до п. 1.7.12 Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 12.12.2017 загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором становить 46338,63 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 2365,59 грн, по відсоткам за користування кредитом 1,86 грн, по комісії за користування кредитом 1000,00 грн, за пенею 40288,39 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5 Умов: 500,00 грн - фіксована частина, 2182,79 грн - процентна складова (а.с. 4-5 розрахунок заборгованості).

Із адресної довідки вбачається, що відповідач є жителем ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29).

При предявленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1600 грн (а.с.1 платіжне доручення).

Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за кредитним Договором та його припинення відповідач суду не надав та не спростував доказів, наданих позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем умов Договору, що є підставою для стягнення із нього заборгованості, яка складається із тіла кредиту в розмірі 2365,59 грн, відсотків в розмірі 1,86 грн, та пені у розмірі 2367,45 грн.

Позивач при предявленні позову сплатив судовий збір у розмірі 1600 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то понесені позивачем судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 163,52 грн.

У задоволенні інших позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, зокрема щодо стягнення штрафу одночасно з пенею, з огляду на усталену судову практику, керуючись правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, відповідно до якої за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Щодо стягнення із позивача комісії у розмірі 1000,00 грн позивач не надав суду доказів на обґрунтування підстав та порядку нарахування такої комісії. Відповідно до Заяви позичальника комісія за проведення розрахунків по списанню та/або зарахуванню коштів, внесених готівковим/безготівковим шляхом на рахунки, зазначені кредитно-заставним договором, становить 0% від суми виданого кредиту. При цьому у Заяві позичальника поряд з терміном «комісія» вживається термін «щомісячна винагорода», який за своїм змістом є відмінним від терміну «комісія» - ці терміни вживаються як різні поняття, а не синоніми. Так само ці два поняття, як поняття різного змісту вживаються в Умовах та правила, які є частиною кредитного договору. Відповідно до Заяви позичальника передбачена сплата щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 100,00 грн, проте позивач не просить стягнути із відповідача таку винагороду.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 40288,39 грн, то на переконання суду така вимога не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності, оскільки значно перевищує розмір основної заборгованості та нарахованих на підставі договору відсотків.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 5 ст. 12 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14.

Ще однією підставою для зменшення розміру пені є ч. 2 ст. 616 ЦК України, відповідно до вимог якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач отримав кредит 9 червня 2011 року з датою останнього погашення заборгованості 8 червня 2014 року. Останній платіж на погашення заборгованості за договором здійснений відповідачем 8 лютого 2013 року. Відповідно до умов договору (Заява, п. 2.4.3.6 Умов) у випадку порушення позичальником строків погашення кредиту в строки, встановлені в Заяві і в п. 2.4.2.2.2, 2.4.2.3.3 Умов, більш ніж на 210 днів, уся заборгованість за кредитом вважається простроченою. Згідно з наданим позивачем розрахунком вбачається, що вся заборгованість за кредитом була переведена в статус простроченої 29 листопада 2013 року.

Також відповідно до положень п. 2.4.2.3.3 Умов, зокрема при порушенні позичальником зобовязань з погашення заборгованості за цим договором протягом 90 днів з моменту виникнення порушень, банк на власний розсуд має право змінити умови Договору, встановивши строк повернення кредиту 91 день з моменту порушення зобовязань позичальником щодо погашення кредиту, сплати винагороди, комісії та процентів за його використання, виконання інших обовязків за кредитом в повному обємі.

Крім того, слід врахувати те, що відповідно до п. 2.4.2.3.4 Умов банк має право, зокрема на основі фінансової інформації, аналізувати кредитоздатність позичальника, здійснювати перевірку також фінансового стану позичальника, на основі чого визначати подальші відносини з позичальником. А відповідно до п. 2.4.2.3.12 у будь-який час (починаючи з моменту укладення договору і до повного виконання зобовязань згідно договору) перевіряти документально та фактично наявність, розмір, стану та умов зберігання та цільового використання предмету застави. А також виконання інших зобовязань позичальника за цим Договором, а позичальник зобовязаний надати банку необмежені можливості для таких періврок.

Враховуючи зазначене, вбачається, що позивач, знаючи про відсутність будь-яких платежів з боку відповідача на погашення заборгованості після 8 лютого 2013 року, перевівши всю заборгованість за кредитом в статус простроченої 29 листопада 2013 року, будучи обізнаним про те, що відповідач не погасив кредит у встановлені в Договорі строки до 8 червня 2014 року включно, маючи всі підстави вимагати дострокове повернення заборгованості, продовжував нараховувати пеню протягом понад три роки, перш ніж звернувся за захистом своїх порушених прав до суду, тобто позивач сприяв збільшенню розміру неустойки і не вжив заходів щодо їх зменшення, хоча така можливість передбачена умовами договору.

При цьому суд бере до уваги те, що станом на дату звернення позивача до суду відповідач фактично сплатив більш ніж половину від суми наданого кредиту, а саме 2634,41 грн, що вбачається з наданого позивачем розрахунку.

Врахувавши всі обставини справи, керуючись принципом верховенства права, вимогами справедливості, добросовісності та розумності, ч. 3 ст. 551 та ч. 2 ст. 616 ЦК України, суд вбачає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 100% від суми заборгованості за кредитом та відсотками ((2365,59 + 1,86) х 100% = 2367,45 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 19, 81, 141, 259, 263-265, 268, 281, 282 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (р/р 3111, МФО 305299, ідентифікаційний , вулиця Грушевського, 1Д місто Київ, 01001) заборгованість за кредитним договором від 9 червня 2011 року, № K3R4CC9FIQ0008, у розмірі 4734 (чотири тисячі сімсот тридцять чотири) грн 90 коп., з яких, заборгованість за кредитом 2365 (дві тисячі триста шістдесят пять) грн 59 коп., по процентам за користування кредитом 1 (одна) грн 86 коп., за пенею 2367 (дві тисячі триста шістдесят сім) грн 45 коп., та сплачений судовий збір у розмірі 163 (сто шістдесят три) грн 52 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 14 лютого 2018 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ Н.О.ДЕНИСЕНКО