Постанова

Іменем України

7 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 761/27485/15-ц

провадження № 61-1652 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року в складі судді Савицького О. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року в складі суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, з яким вона з 2003 року проживала однією сім'єю, а 10 вересня 2013 року уклала шлюб.

ОСОБА_7 з 2004 року переніс декілька інсультів, у зв'язку з чим перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

ОСОБА_4 у встановлений законом строк звернулась до Козелецької державної нотаріальної контори Чергігівської області із заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_7 У нотаріальній конторі вона дізналась, що крім неї із заявами про прийняття спадщини звернулися також діти ОСОБА_7: ОСОБА_5 та ОСОБА_8, яка в подальшому рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року була усунута від права на спадкування.

Позивач вважала, що ОСОБА_5 також необхідно усунути від права на спадкування, оскільки останній ухилявся від надання матеріальної допомоги батькові, який внаслідок тяжкої хвороби перебував у безпорадному стані.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обставини, на які позивач посилалася як на підставу позовних вимог, зокрема стосовно того, що спадкодавець потребував матеріальної допомоги відповідача, який умисно ухилявся від її надання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідач ОСОБА_5 на момент смерті батька був неповнолітнім.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що в процесі судового розгляду не встановлено обставин, визначених приписами статті 1224 ЦК України, для усунення ОСОБА_5 від права на спадкування.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів не відповідають обставинам справи, судами неправильно застосовані положення статті 1224 ЦК України.

У грудні 2016 року Служба у справах дітей Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просить ухвалені в справі судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що судами правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

12 січня 2018 року справу Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що спадкодавець ОСОБА_7 у зв'язку з хворобою перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, є сином ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про народження ОСОБА_5 та свідоцтвом про встановлення батьківства, виданими 23 березня 1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_5 - ОСОБА_9, що підтверджено свідоцтвом про смерть.

Із 4 травня 2005 року до 31 серпня 2014 року ОСОБА_5 проживав і навчався у Щорській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ступенів Чернігівської обласної ради, перебував на повному державному забезпеченні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_5 - ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про смерть. На день смерті батька ОСОБА_5 виповнилось 15 років.

Відповідно до положень частин третьої, п'ятої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді таких справ суду належить з'ясовувати чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_5 ухилявся від надання матеріальної допомоги батькові, який внаслідок тяжкої хвороби перебував у безпорадному стані, не відповідають обставинам справи, оскільки ОСОБА_5 на той час був неповнолітнім, з 2005 року проживав і навчався у Щорській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ступенів Чернігівської обласної ради та перебував на повному державному забезпеченні та сам отримував матеріальну допомогу.

Щодо моральних страждань спадкодавця з приводу того, що син його не навідував, доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки останній в силу свого віку не міг самостійно приїжджати до батька із Чернігівської області до м. Києва.

З огляду на викладене вище, суди дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність факту ухилення ОСОБА_5 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_7, оскільки відповідач, який перебував на повному державному забезпеченні, через неповнолітній вік не мав можливості надавати своєму батькові ні матеріальної, ні будь-якої іншої допомоги.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик