АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/249/18Головуючий по 1 інстанції Шимчик Р.В.
Категорія: 53, 54 Доповідач в апеляційній інстанції Карпенко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої Карпенко О.В.

суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

секретаря Наконечній М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Шимчика Р.В. о 12 год. 31 хв. у залі судових засідань Жашківського районного суду Черкаської області, по справі за позовом ОСОБА_3 до Жашківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Жашківської районної ради та відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_5, Жашківська районна державна адміністрація, Жашківська міська рада про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів ,-:

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Жашківського районного суду Черкаської області із позовом до Жашківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Жашківської районної ради та відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись в обгрунтування заявленого позову на те, що 05 вересня 2006 року був прийнятий на посаду сторожа Жашківської ЗОШ № 5 на підставі наказу № 36 від 04 вересня 2006 року. 12 жовтня 2009 року наказом № 28 від 12 жовтня 2009 року він був переведений на посаду оператора газової опалювальної школи.

30 квітня 2015 року наказом відповідача № 7 від 01 березня 2015 року позивач був звільнений з посади старшого оператора газової опалювальної школи за п. 1 ст.40 КЗпП України.

16 жовтня 2015 року наказом відповідача № 27 від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_3 призначений на посаду старшого оператора газової опалювальної Жашківської ЗОШ І-ІІІ з 16 жовтня 2015 року.

13 березня 2017 року на підставі наказу відповідача № 5 від 10 березня 2017 року позивача ОСОБА_3 було звільнено з посади старшого оператора газової опалювальної школи за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

12 березня 2017 року наказом відповідача № 5 від 10 березня 2017 р., наказом № 6 від 16 березня 2017 року, позивач був звільнений з посади старшого оператора газової опалювальної школи згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України з 12 березня 2017 року.

ОСОБА_3 вважає своє звільнення незаконним, оскільки в оскаржуваному наказі підставами для звільнення його з роботи є доповідні записки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та акт від 16 березня 2017 року, в яких зазначається, що позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання ним обов'язків, передбачених правилами внутрішнього трудового розпорядку, проте не вказано, у чому це конкретно виражається та коли це мало місце. Щодо порушення трудової дисципліни не вказано, у чому це конкретно виразилося та коли це мало місце. Щодо грубості і хамства по відношенню до працівників школи не зазначено, у чому це конкретно виразилося, коли це мало місце і стосовно кого конкретно.

Позивач вказує, що єдиною підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за п. 3 ст. 40 КЗпП України, є систематичне невиконання працівником без поважних причин, обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівників раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Проте на такі підстави для розірвання трудового договору відповідач в оскаржуваному наказі не послався.

Крім того, зазначає ОСОБА_3, всупереч вимогам ст. 40 КЗпП України він був звільнений під час тимчасової непрацездатності, в період перебування на стаціонарному лікуванні з 13 по 31 березня 2017 року, що підтверджується листком непрацездатності серії АДЗ № 355771, який виданий 31 березня 2017 року Жашківською ЦРЛ Черкаської області.

В оскаржуваному наказі відсутні дані про те, що позивач звільнений з роботи за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої він є, відповідно до ст.43 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, зазначає ОСОБА_3 з метою поновлення своїх порушених трудових прав він змушений був звернутися до Жашківського районного суду Черкаської області із відповідним позовом та просив постановити рішення, яким скасувати наказ № 6 від 16 березня 2017 року про його звільнення з посади старшого оператора газової опалювальної школи згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, поновити його на роботі, стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати за рахунок відповідача спричинену йому моральну шкоду та постановити окрему ухвалу стосовно зловживань службовим становищем директором школи ОСОБА_5, направити її до прокуратури для вирішення питання про притягнення останнього до кримінальної відповідальності за порушення вимог трудового законодавства.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 до Жашківської ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 Жашківської районної ради та відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації про поновлення на роботі позивача, який був звільнений з роботи без законної підстави з виплатою позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування позивачу моральної шкоди, треті особи: ОСОБА_5, Жашківська районна державна адміністрація, Жашківська міська рада, задоволений частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Жашківської ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 Жашківської районної ради Черкаської області № 6 від 16.03.2017 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади старшого оператора газової опалювальної школи».

ОСОБА_3 поновлено на посаді старшого оператора газової опалювальної школи.

Стягнуто з відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з часу його незаконного звільнення до ухвалення рішення суду, тобто, з 12 березня 2017 року по 14 листопада 2017 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Позовну вимогу ОСОБА_3 про відшкодування маральної шкоди - залишено без розгляду.

Стягнуто з відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та вважаючи його незаконним і необґрунтованим представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд безпідставно залишив без розгляду позов у частині відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП та не постановив окрему ухвалу відносно директора школи стосовно зловживань ним службовим становищем і не направив її до прокуратури.

Просить рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю. Визнати незаконним та скасувати наказ Жашківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Жашківської районної ради та відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації № 6 від 16 березня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_3 з посади старшого оператора газової опалювальної школи»; поновити його на посаді старшого оператора газової опалювальної школи; стягнути з відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з часу його незаконного звільнення до ухвалення рішення суду з 12 березня 2017 року по 14 листопада 2017 року; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі; стягнути моральну шкоду, призначивши судово-психологічну експертизу для проведення розрахунку розміру спричиненої моральної шкоди; покласти на директора школи ОСОБА_5 відшкодування збитків, які він спричинив державі у виді сплати позивачу коштів за вимушений прогул з державного бюджету; постановити окрему ухвалу стосовно зловживань службовим становищем директором школи ОСОБА_5, направити її до прокуратури для вирішення питання про притягнення останнього до кримінальної відповідальності за порушення трудового законодавства.

П. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Провадження у вказаній справі відкрито до набрання чинності редакції ЦПК України (15 грудня 2017 року), а тому розгляд скарги, у відповідності до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, продовжується за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга, подана представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звільнення ОСОБА_3 є незаконним, таким що порушує його конституційні права та тягне за собою поновлення порушених трудових прав працівника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме копії трудової книжки ОСОБА_3 15 жовтня 2015 року відповідно наказу № 27позивача було призначено на посаду старшого оператора газової опалюваль¬ної Жашківської ЗОШ І-ІІІ ступенів.

У відповідності до наказу Жашківської ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 Жашківської районної ради Черкаської області №5 від 10 березня 2017 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади старшого оператора газової опалювальної школи» звільнено ОСОБА_3 з посади старшого оператора опалювальної котельні школи з 13 березня 2017 року за угодою двох сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 52).

12 березня 2017 року наказом відповідача № 5 від 10 березня 2017 р. та на¬казом № 6 від 16 березня 2017 року, позивач був звільнений з посади старшо¬го оператора газової опалювальної школи згідно п.3 ст.40 КЗпП України. (а.с. 11-12)

З наказу Жашківської ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 Жашківської районної ради Черкаської області №6 від 16 березня 2017 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади старшого оператора газової опалювальної школи» (а.с. 9) вбачається, що в зв'язку з відмовою ОСОБА_3 від усних домовленостей щодо звільнення з роботи за угодою сторін, досягнутих 10 березня 2017 року, було відмінено дію пункту 1 наказу від 10 березня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 з посади старшого оператора опалювальної котельні школи з 13 березня 2017 року та затверджено пункт 1 наказу від 10 березня 2017 року в наступній редакції: « ОСОБА_3, старшого оператора газової опалювальної школи звільнити з посади старшого оператора за систематичне невиконання працівником обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, порушення трудової дисципліни, грубість і хамство по відношенню до працівників школи згідно ст. 40 п. 3 КЗпП України з 12 березня 2017 року», в якості підстави звільнення позивача зазначено доповідні записки від ОСОБА_7, ОСОБА_8 та акт від 16 березня 2017 року.

Як вбачається зі змісту доповідних записок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 датованих 30 листопада 2015 року, 22 листопада 2015 року, 23 лютого 2017 року, 13 березня 2017 року, що ОСОБА_3 систематично порушував правила внутрішнього трудового розпорядку та не виконував своїх посадових обов'язків. (а.с. 48-51)

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пленум Верховного Суду України у своїх роз'ясненнях, викладених у пунктах 18, 22 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», звертає увагу судів на те, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника. При цьому, суди не вправі визнавати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. При розгляді таких спорів судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору саме за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст.ст. 147-149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Статтею 149 КЗпП України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Так, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Аналізуючи норми чинного законодавства, можна дійти висновку, що для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у п. 3 ст. 40 КЗпП України, необхідними є такі передумови: належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов'язків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

Отже, при застосуванні п. 3 ст. 40 КЗпП України важливе значення має не кількість застосовуваних до працівника стягнень, а ступінь тяжкості проступку, заподіяна ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення.

З огляду на наведені вище норми закону та з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для визнання незаконними та скасування оспорюваних позивачем наказів про звільнення, визнання незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади старшо¬го оператора газової опалювальної школи згідно п.3 ст.40 КЗпП України, поновлення позивача на посаді старшого оператора газової опалювальної школи із стягненням на його користь із відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги ОСОБА_3 в частині відшкодування спричиненої позивачу маральної шкоди, завданої внаслідок порушення його трудових прав, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена ОСОБА_3 вимога не відповідала вимогам, встановлених ст. ст. 119, 120 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції), так як відповідачем до ухвалення рішення суду не були усунені недоліки, які стосувалися сплати судового збору за вказану вимогу та оцінки спричиненої моральної шкоди, тобто, не було визначено конкретного розміру шкоди та її обгрунтування.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Жашківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Жашківської районної ради та відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_5, Жашківська районна державна адміністрація, Жашківська міська рада про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів.

Головуюча Карпенко О.В.

Судді Василенко Л.І.

Фетісової Т.Л.