Провадження №4-с/369/2/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Котенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Заявник представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, посилаючись на те, що Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист по справі № 1-414/2009 від 24 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 97 393 грн..

Згідно вказаного виконавчого листа державним виконавцем Міщенко Л.М. 07 лютого 2011 року було відкрито виконавче № 2532516.

14 лютого 2011 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

09 вересня 2011 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення стягувачеві виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме з підстав відсутності майна в боржника, та відповідно встановлено строк для повторного предявлення даного виконавчого листа до виконання до 09 вересня 2012 року.

Про постанову державного виконавця про накладення боржник ОСОБА_1 дізнався лише в грудні 2017 року, коли він звернувся до нотаріуса щодо консультацій, тому строк оскарження даної постанови був пропущений ним з поважних причин.

Виконавчий документ не було предявлено стягувачем до виконання протягом року з дати повернення стягувачеві, за загальним правилом провадження по такому документу вже не може бути відновлено. Боржник після повернення йому виконавчого листа не звертався протягом року до державної виконавчої служби, тому заявник вважав, що провадження по даному виконавчому документу відновленню не підлягає, а накладені арешти на майно мають бути зняті.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що державний виконавець мав винести постанову про закінчення виконавчого провадження та зняти всі наявні арешти на майно, накладені в рамках вказаного виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, заявник представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив поновити строк подання скарги на дії державного виконавця; визнати дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області у виконавчому провадженні № 25325216 від 07 лютого 2011 року та зобовязання скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що був накладений постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС 14 лютого 2011 року у виконавчому провадження № 25325216.

У судове засідання представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 не зявився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, до суду від представника боржника надійшла заява, в якій він скаргу підтримав та просив її задовольнити, розгляд заяви просив проводити за відсутності боржника та його представника.

У судове засідання державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3М не зявилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлялась належним чином, до суду надійшла заява про розгляд скарги за відсутності представника відділу державної виконавчої служби.

Суд, зясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з поданої скарги, 24 січня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 1-414/2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 97 393 грн..

В обґрунтування поданої скарги заявник зазначив, що згідно виконавчого листа № 1-414/2009 державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3 07 лютого 2011 року було відкрито виконавче № 2532516.

14 лютого 2011 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно відповіді Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області на адвокатський запит за № 52/6-1 від 27 жовтня 2017 року адвокату ОСОБА_2 надано відповідь про те, що згідно отриманої пошукової інформації за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження за наявних матеріалів вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження за реєстровим номером ВП 25325216 з виконання виконавчого листа № 1-414/2009, виданого 24 січня 2011 року Києво-Святошинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 97 393,00 грн., яке завершено відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

На виконання вимог ухвали суду від 14 грудня 2017 року про надання належним чином звіреної копії матеріалів виконавчого провадження № 25325216 щодо виконання виконавчого листа № 1-414/2009, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 24 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_4 боргу в сумі 97393,00 грн., суду надано лист про те, що вказане виконавче провадження значиться звершеним та виконавчий документ направлений стягувачу з відміткою про наслідки завершення виконавчого провадження, та у звязку з тим, що відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а саме ч. 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється, поміж іншого, на засадах верховенства права; обов'язковості виконання рішень: законності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на час відкриття виконавчого провадження) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше непередбачено законом.

Згідно до ст. 23 Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, пред'явленням виконавчого документа до виконання.

У відповідності до вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій),

повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно вимог ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії державного виконавця були правомірними та діяв він з додержанням вимог закону, а відтак скарга представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час відсутні відомості про те, що виконавче провадження № 25325216 щодо виконання виконавчого листа № 1-414/2009 від 24 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_4 боргу в сумі 97393,00 грн. закінчено, тому суд не вбачає підстав для скасування арешту майна боржника.

Разом з тим, суд дійшов висновку про поновлення строку звернення зі скаргою, оскільки як зазначив представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 у скарзі, що про існування арешту на належне йому майно йому стало відомо, коли він звернувся до нотаріуса щодо консультацій, тому строк оскарження даної постанови був пропущений ним з поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 448 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість поновлення строку для подання скарги для захисту своїх порушених прав.

Керуючись ст. ст. 11, 22, 23, 47, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на дії державного виконавця.

У задоволенні скарги представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ковальчук Л.М.