Справа № 381/410/17 Головуючий у І інстанції Ковалевська Л. М.
Провадження № 22-ц/780/214/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 12.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Матвієнко Ю.О., Суханової Є.М.

Секретар - Шуляк Д.О.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року по справі за позовом позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а ;

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обгрнутоуваав тим,що відповідно до підписаної Заяви №б/н від 09 грудня 2010 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач своє зобов»язання перед банком не виконала, а тому утворилась заборгованість в сумі 69 571,80 гривень.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала.

На підставі зазначеного, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача заборгованість, яка утоворилась станом на 31 жовтня 2016 року і складає 69 571,80 грн. за кредитним договором № б/н від 09 грудня 2010 року. Розмір заборгованості складається з наступного :

- заборгованість за кредитом - 7 975.79 грн

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 54 968,88 грн

Заборгованість за пенею та комісію - 2 838 грн

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- штраф (фіксована частина) - 500 грн

- штраф (процентна складова) - 3 289.13 грн

Позивач просить стягнути з відповідача на їх користь вказану суму заборгованості в розмірі 69 571 ,80 грн та понесені судові витрати.

Представник відповідача заперечуючи проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю належними доказами факту укладення кредитного договору від 09 грудня 2010 року та видачі кредитних коштів.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду , позивач подав апеляційну скаргу , в якій просив скасувати рішення , посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права , ухвалити нове рішення , яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції не з»ясував обставини ,що мають значення для вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Правовідносини, що виникли між сторонами ґрунтуються на вимогах норм ЦК України щодо зобовязань та їх виконання.

Відповідно до ст. ст. 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України( що діяла на час прийняття рішення ) , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір № б/н від 09 грудня 2010 року, шляхом підписання Заяви .

Згідно договору відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок .

В подальшому, відповідно до довідки «Приватбанку» (а.с.119) між КБ Приватбанк та ОСОБА_2 був підписаний договір № б/н від 05 січня 2013 року за яким було надано кредитну картку НОМЕР_1 з терміном дії 07/16. Відповідно до довідки «Приватбанку» (а.с.120) відбулась зміна умов кредитування та обслуговування кредитної картки № б/н оформленої 05 січня 2013 року (остання зміна ліміту 28 вересня 2013 року, кредитний ліміт - 8000 гривень).

Як зазначав позивач, Договір складається із заяви кредитора та доданих до нього Умов і Правил надання банком послуг та тарифів.

Як видно із матеріалів справи , на підтвердження укладання договору між сторонами, представник позивача надав наступні докази : роздруківку з сайту «ПриватБанку» , яка свідчить про реєстрацію ОСОБА_2 у Приват24 (а.с.121), заяву про зміну персональних даних клієнта- Юсупової Г.Х. (а.с.93) , натомість із вказаної заяви не вбачається ,що ці зміни стосу.ться кредиту від 19 грудня 2010 року , а не будь-якого іншого , та фото клієнта з банківською карткою в руках в приміщення Приватбанку, які завірені печаткою 01 серпня 2017 року (а.с.90-92).

Представник позивача стверджував, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.11).

До матеріалів позову долучена копії такої анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на якій вбачається підпис клієнта.

Проте, за клопотанням представника відповідача про призначення по справі почеркознавчої експертизи з метою підтвердити чи спростувати підпис клієнта -ОСОБА_2, на вимогу суду, банк повідомив, що оригіналу заяви-анкети в архівах банку не виявлено.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Представник банку зазначив, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

В порушення умов кредитного договору Відповідач свої зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованості у загальному розмірі 69571,80 грн, яка складається з наступного -

- заборгованість за кредитом - 7 975.79 грн

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 54 968,88 грн

Заборгованість за пенею та комісію - 2 838 грн

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- штраф (фіксована частина) - 500 грн

- штраф (процентна складова) - 3 289.13 грн

Суд вірно виходив із того , що позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам'ятки Клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб у сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі N 6-16цс15. Так, Верховний Суд України у вказаному рішенні вказав, що згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Хоча вказана правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі N 6-16цс15, безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. При цьому, що під час розрахунку заборгованості позивачем застосовуються зовсім інші умови, а ніж ті, які визначені в Тарифах, що надані до матеріалів справи.

Суд зазначив , що за даними виписки по рахунку заборгованість по кредитному договору становить 69571,80 гривень. Однак позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, що вказана заборгованість виникла саме по кредитному договору б/н від 09 грудня 2010 року, а саме вказаний договір є підставою позову.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволення позову , суд першої інстанції вірно виходив із того, що позов є необґрунтованим , а позовні вимоги не доведеними, а тому проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України ( що діяла на час винесення рішення ) докази в їх сукупності, суд дійшов вірного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення даного позову.

Згідно ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що рішення є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального і матеріального права , підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк»

залишити без задоволення .

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення .

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 22 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді