Справа № 569/3583/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2018 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу № 569/3583/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та просить суд поділити спільне майно подружжя, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, визнавши за ним та відповідачем ОСОБА_4 право приватної спільної часткової власності на 1/4 частину цієї квартири за кожним.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 07 серпня 1993 року перебував з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду від 28 листопада 2016 року. Під час шлюбу, а саме 02 грудня 2006 року, ним та відповідачем за спільні кошти за договором купівлі-продажу квартири була придбана квартира АДРЕСА_1. За договором купівлі-продажу титульними власниками квартири в рівних частках, а саме по 1/2 частині, є відповідач ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_5

Оскільки 1/2 частини вказаної квартира, яка оформлена на відповідача, є спільним майном подружжя, позивач, посилаючись на своє право на поділ такого майна, просить поділити вказану 1/2 частину квартири, визнавши за ним та відповідачем право власності на 1/4 частини квартири за кожним.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ОСОБА_2 не визнала та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, отримані у період 1997-2004 років за розробку програмного забезпечення - бази даних по заробітній платі РФ ФДМУ по Рівненській області. За таких обставин вважає, що 1/2 частини квартири є її особистою приватною власністю та не підлягає поділу.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 з 07 серпня 1993 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Рівненського міського суду від 28 листопада 2016 року (справа № 569/4229/16-ц).

Судом також встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 02 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 10085, відповідач ОСОБА_4 та син сторін ОСОБА_5 придбали у рівних частках двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 32,4 кв.м., загальною площею 51,6 кв.м.

Оскільки квартира була придбана ОСОБА_4 та сином сторін ОСОБА_5 у рівних частках, суд визнає, що 1/2 частини вказаної квартири належить до майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною третьою статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи встановлені по справі обставини, суд визнає, що майно, а саме, 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, було набуто сторонами за час їх шлюбу, а тому це майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки іншої домовленості між сторонами щодо часток у спільному майні подружжя не визначено і судом не встановлено, то, враховуючи вимоги частини першої статті 70 СК України, є достатні підстави для визнання за позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на 1/4 частину спірної квартири за кожним.

Як встановлено частиною першою статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

На заперечення позовних вимог відповідач ОСОБА_4 посилається на те, що спірна квартира була набута нею за особисті кошти, а тому не є спільним майном подружжя і не підлягає поділу.

Разом з тим, відповідач жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надала, а тому заперечення відповідача при вирішенні спору суд до уваги не приймає.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної спільної часткової власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право приватної спільної часткової власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 644 (шістсот сорок чотири) гривні 97 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне рішення складено 15 лютого 2018 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь