Справа № 359/3256/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/7/18 Доповідач у 2 інстанції Сушко
Категорія 26 14.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Коцюрби О.П., Мельника Я.С.

секретар: Опришко П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Євробанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, Бориспільського районного відділу управління Державної міграційної служби в Київській області про стягнення боргу за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ПАТ КБ «Євробанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 08 липня 2011 року позивач уклав з ОСОБА_2 кредитний договір №С-291, за яким ПАТ КБ «Євробанк» зобов'язався надати кредит в розмірі 328000,00 гривень, а ОСОБА_2 зобов'язалась щомісячно до 7 липня 2012 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 30% річних. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов'язань ОСОБА_2 зобов'язалась сплатити пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення та сплатити штраф в розмірі 1% від суми кредиту. В той же день позивач уклав з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір поруки №С-291/П-1, за яким ОСОБА_1 зобов'язався відповідати перед ПАТ КБ «Євробанк» за невиконання кредитного договору. Крім того, позивач уклав з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір іпотеки, за яким з метою забезпечення виконання кредитного договору вони передали ПАТ КБ «Євробанк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. 08 липня 2011 року позивач видав ОСОБА_2 кредит в розмірі 328000,00 гривень. ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов'язання, тому у неї виник борг по поверненню кредиту в розмірі 328000,00 гривень, борг по сплаті процентів за користування ним в розмірі 376653,33 гривень, пеня в розмірі 192668,32 гривень та штраф в розмірі 3280,00 гривень. Загальний розмір боргу за кредитним договором становить 900601,65 гривню. У зв'язку з цим, та з урахуванням уточнення позовних вимог ПАТ КБ «Євробанк» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 борг за кредитним договором в розмірі 900601,65 гривні , звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки під час проведення виконавчої дії, виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати Бориспільський РВ УДМС в Київській області зняти з реєстрації місце проживання відповідачів в цій квартирі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2016 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення боргу за договором кредиту №С-291 від 08 липня 2011 року в загальному розмірі 900601,65 гривні, що складається з боргу по поверненню кредиту в розмірі 328000,00 гривень, боргу по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 376653,33 гривень, пені в розмірі 192668,32 гривень та штрафу в розмірі 3280,00 гривень, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки під час проведення виконавчої дії.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Євробанк» витрати на оплату судового збору по 1073,00 гривень з кожного, у задоволенні позову в частині інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову ПАТ КБ «Євробанк» відмовити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_2 отримала кошти на виконання умов договору. Вважає, що заявка на видачу готівки, не є належним доказом отримання коштів по кредитному договору. Крім того, у рішенні суд не зазначив, яке приміщення надається відповідачам у зв'язку із виселенням. Крім того, рішення не містить висновків щодо співмірності вартості предмета іпотеки, на який звернуто стягнення, із розміром заборгованості за кредитним договором.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов'язків. Відповідач є іпотекодавцем, а банк в свою чергу має право захистити своє порушене право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач направив відповідачам вимоги про добровільне виселення з житлового приміщення, на яке проводиться звернення стягнення відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», відповідачі зазначені вимоги отримали, однак не звільнили спірне приміщення в добровільному порядку, у в'язку з цим права іпотекодержателя порушені.

Відмовляючи у стягненні боргу за кредитним договором, суд виходив із того, що правові підстави для одночасного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні. Відмовляючи у задоволенні вимоги про зобов'язання Бориспільський РВ УДМС в Київській області зняти з реєстрації місце проживання відповідачів, суд першої інстанції зазначив, що така вимога позивача є передчасною.

Однак, такі висновки суду не в повіній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині зобов'язання Бориспільського РВ УДМС в Київській області зняти з реєстрації відповідачів, які зареєстровані за адресою: квартира АДРЕСА_1, і в частині задоволення позовних вимог про виселення.

Разом з тим, колегія суддів, не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції про звернення стягнення на квартиру з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 08 липня 2011 року ПАТ КБ «Євробанк» уклав з ОСОБА_2 договір кредиту №С-291, за яким позивач зобов'язався надати кредит в розмірі 328000,00 грн., а ОСОБА_2 зобов'язалась щомісячно до 07 липня 2012 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 30% річних. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов'язань ОСОБА_2 зобов'язалась сплатити пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення та сплатити штраф в розмірі 1% від суми кредиту (т.1 а.с.3-4).

В той же день ПАТ КБ «Євробанк» уклав з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір поруки №С-291/П-1, за яким ОСОБА_1 зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання кредитного договору (т.1 а.с.5).

Крім того, ПАТ КБ «Євробанк» уклав з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір іпотеки, за яким з метою забезпечення виконання кредитного договору вони передали позивачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6-7).

Встановлено, що справа неодноразово була предметом розгляду судів різних інстанцій.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст.549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання ? звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно ч. 2 цієї статті положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Колегія суддів дослідила надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором, і встановила дійсний розмір кредитної заборгованості, та її співмірність із вартістю іпотечного майна.

З вказаних розрахунків вбачається, що основний борг ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Євробанк» становить 900601,65 гривні, і складається з наступних сум: 328000,00 грн. - тіло кредиту, 376653,33 грн. - боргпо сплаті відсотків за користування кредитом, 192668,32 грн. - пеня, 3280,00 грн. - штраф.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки, матеріали справи містять визначення вартості спірного майна, і вирішення даного спору відповідно до вимог законодавства є можливим.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції не врахував положення ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» відповідно до якого в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Відповідно до укладеного між ПАТ КБ «Євробанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_1 договору іпотеки, вартість спірного майна складає 610000,00 грн. (т.1 а.с.16-17).

Таким чином, звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд має встановлювати початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За змістом ч.1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки, разом тим вважає за необхідним змінити в цій частині рішення суду першої інфстанції, вказавши в резолютивній частині початкову вартість предмету іпотеки визначену сторонами в договорі в розмірі 610000,00 грн..

Тобто при вирішенні спорув частинні звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції мав положення ст.39 ЗУ «Про іпотеку» та зазначити початкову вартість іпотечного майна.

Частиною 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч.3 ст.109 цього Кодексу громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення.

Отже, ч.2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення (постанова Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року в справі №6-2830цс15).

Отже, колегія суддів зазначає, що за змістом цих норм, особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Колегія суддів також керується правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-39 цс15 від 18 березня 2015 року, у змісті якої зазначено наступне.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду у частині виселення відповідачів, і відхиляє доводи відповідача про те, що у рішенні суд першої інстанції не зазначив, яке приміщення надається відповідачам у зв'язку із виселенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_2 отримала кошти на виконання умов договору спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, договором кредиту №С-291 від 08 липня 2011 року, де ОСОБА_2 є стороною. Крім того, відповідачі не ставили питання про розірвання договорів кредитного, іпотеки та поруки у зв'язку з невиконанням банком умов договору в частині не надання коштів. Також відповідачі не звертались до правоохоронних органів щодо шахрайських дії працівників банку та не видачі коштів, після підписання договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що заяву на видачу готівки ОСОБА_2 не підписувала, також відхиляються колегією суддів, оскільки остання після підписання кредитного договору вчиняла дії, які свідчать про отримання коштів, а саме: придбала квартиру (кредит виданий з цільовим призначенням на придбання та ремонт квартири), передала зазначене майно в іпотеку та підписала відповідний договір іпотеки, підписала договір поруки.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі виплатили вартість квартири продавцю за попереднім договором до отримання у банку кредиту, спростовуються договором купівлі - продажу квартири від 08 липня 2011року (який був підписаний в день укладання кредитного договору) в якому зазначено, що покупці отримали кошти за квартиру (т.1 а.с.36). Будь-яких доказів того, що у відповідачів було достатньо власних коштів та джерел надходження таких коштів, для придбання спірного нерухомого майна відповідачі не надали.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Євробанк».

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в частинні звернення стягнення на квартиру ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає зміні з зазначенням вартості квартири у резолютивній частині рішення відповідно до ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2016 року в частині звернення стягнення на квартиру змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

В рахунок погашення боргу за договором кредиту №С-291 від 08 липня 2011 року в загальному розмірі 900601,65 гривні, що складається з боргу по поверненню кредиту в розмірі 328000,00 гривень, боргу по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 376653,33 гривень, пені в розмірі 192668,32 гривень та штрафу в розмірі 3280,00 гривень, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за ціною 610000,00 грн., встановленою в договорі іпотеки від 08 липня 2011 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «15» лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: