Справа № 211/3063/17
Провадження № 2/211/240/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 лютого 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Григір А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Одеська юридична академія» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги при звільненні, заробітної плати, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, у звязку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, матеріальної та моральної шкоди,-
В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений своєчасно та належним чином про час та місце слухання справи, відзиву не надав, до суду вкотре надійшла заява про відкладення розгляду справи, доказів на підтвердження причин поважності відсутності, суду не надано.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не надав суду належних доказів на підтвердження причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 22 липня 2011 р. на підставі наказу № 1515-59 від 14.07.2011 р. прийнятий на посаду сторожа до Відокремленого структурного підрозділу «Криворізький факультет Національного університету «Одеська юридична академія» та на підставі наказу № 1567-5 від 09.06.2017 р. звільнений з 12 червня 2017 року з посади за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України (а.с. 26-31 копія трудового книжки).
Згідно заяви ОСОБА_1 про звільнення з 26 травня 2017 р., він просить звільнити його з 29 травня 2017 р. за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з порушенням університетом законодавства про працю, яка прийнята представником відповідача (а.с.32 копія заяви).
Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір ? це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.
Підставами припинення трудового договору, згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).
За змістом частини 3 статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Так, у відповідності до вказаної норми Закону працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Таким чином, законодавцем закріплено право працівника на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, яке реалізується працівником шляхом подання роботодавцю відповідної письмової заяви за два тижні до дати звільнення. Отже, власник або уповноважений ним орган може задовольнити таку заяву негайно або зобов'язаний звільнити працівника, якщо він не відмовився від заяви, зі спливом двох тижнів з дня одержання заяви про звільнення. Тобто, з реалізацією працівником права на звільнення за власним бажанням (розірвання трудового договору за ініціативою працівника), у роботодавця виникає обов'язок належного оформлення такого звільнення і у випадку ігнорування такого обов'язку, працівник вважається звільненим зі спливом двох тижнів з дати повідомлення роботодавця про звільнення за власним бажанням.
Оскільки факт порушення відповідачем, як роботодавцем, законодавства про працю мав місце, позивач мав право вимагати розірвання укладеного з відповідачем трудового договору, то НУ «Одеська юридична академія» зобов'язано було вирішити це питання відповідно до вимог ст.38 КЗпП України, Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 червня 2001 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745 (зі змінами), розірвати трудовий договір, виплатити заборгованість із заробітної плати та видати трудову книжку.
Проте відповідачем всупереч зазначеному не проведено дії, направлені на задоволення такої вимоги, що підтверджується зокрема також відповідним записом в трудовій книжці позивача в частині формулювання причини звільнення та посилання на ч. 1 ст. 38 КЗпП України, тому вимога про зміну формулювання причини звільнення ОСОБА_1 підлягає задоволенню., оскільки подаючи заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України позивач розраховував на настання низки бажаних для нього наслідків, а отже звільнення без посилання на ч. 3 ст. 38 КЗпП України не тягне виникнення у позивача права на вихідну допомогу, не відповідає його бажанню і не є звільненням за власним бажанням у розумінні ст. 38 КЗпП України (постанова ВСУ від 31.10.2012 р. у справі № 6-120цс12).
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно зі ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 108 КЗпП України доплата за роботу в нічний час оплачується у підвищеному розмірі, що встановлюється генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.
Відповідно до підпункту б пункту 3 частини 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року №557 «Про упорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» встановлена доплата працівникам у розмірі до 40 відсотків годинної тарифної ставки (посадового окладу) за роботу в нічний час за кожну годину роботи з 10-ї години вечора до 6-ї години ранку.
У відповідності до п.4.1, 4.8 Колективного договору Одеської юридичної академії на 2003-2008 роки, 2009-2014 роки та Колективного договору Національного університету «Одеська юридична академія» на 2015-2020 роки тривалість робочого часу адміністративно-господарчого персоналу складає 40 годин на тиждень. Сторожі працюють позмінно - 24 години через 3 доби. Графіки роботи складаються на місяць. За графіком роботи загальна кількість змін, відпрацьованих сторожем за місяць, складає, по черзі, 7 змін (168 годин) та 8 змін (192 години) наступного місяця.
Згідно з п.2.3 Додатку №6 до Колективного договору від 19.01.2009 р. доплата за роботу в нічний час оплачується в розмірі 40% тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.
Позивач працював за графіками роботи, встановленими керівництвом факультету, з обліковим періодом - місяць.
За період з липня 2011 року по серпень 2015 року відповідачем не сплачено ОСОБА_1 при звільненні заробітну плату за роботу в нічний час, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить 8 354,00 гривень.
Крім того, відповідно до статті 107 КЗпП України, робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі.
А тому заборгованість Національного університету «Одеська юридична академія» перед позивачем за роботу у святковий і неробочий день складає 3 438,80 грн.
Відповідно до ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.
Згідно із ст. 62 КЗпП України, робота понад установлену тривалість робочого дня вважається надурочною.
ОСОБА_1 був працівником з підсумковим обліком робочого часу. Час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується згідно зі статтею 106 КЗпП України, а саме: оплата провадиться в кінці облікового періоду за всі години надурочної роботи.
За період з вересня 2011 року по серпень 2015 року оплата часу, відпрацьованого ОСОБА_1 понад норму тривалості робочого часу, відповідачем не проводилась, оплата часу, відпрацьованого понад норму тривалості робочого часу, почалась проводитись позивачу лише з вересня 2015 року, а тому заборгованість заробітної плати за роботу в надурочний час з вересня 2011 року по серпень 2015 року згідно наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, складає 13 750,90 гривень.
Факт не виплати доплат за роботу у нічний час, святковий і неробочий день, відпрацьованого позивачем понад норму тривалості робочого часу підтверджується довідками про заробітну плату №67,68,69,70 від 05.12.2017 року, викладеним у листі ректора НУ «ОЮА» від 02.02.2016 року №139-3, у якому він зазначає, що сторожам Криворізького факультету замість доплати за роботу у нічний час за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години ранку, за відпрацьовані години понад норму тривалості робочого часу та у святковий час виплачувалась надбавка за складність і напруженість в роботі у розмірі до 50%, якою підмінялись усі обовязкові доплати, на які працівник мав право відповідно до режиму його роботи.
Частиною 1 статті 117КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 даного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 "Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: … заробітна плата (грошове забезпечення).
У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення).
Так, згідно наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, сума компенсації втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати за роботу: в нічний час складає 6 477,89 гривень; в святковий та неробочий день - 2 182,37 гривень; сума компенсації несвоєчасно виплаченої заробітної плати за час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу, складає 10 606,00 гривень; сума компенсації несвоєчасно виплаченої індексації заробітної плати складає 595,02 гривень.
Відповідно до частини 5 статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Порядок та правила проведення індексації заробітної плати (оплати праці) працівників встановлені Законом України від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» і постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
Заробітна плата (оплата праці) індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
За період роботи ОСОБА_1 в начальному закладі індексація заробітної плати проводилась не в повному обсязі. Так, згідно довідки №66 від 05.12.2017 року за 2014 рік йому була виплачена індексація на загальну суму 49,94 грн., замість 923,25 грн., які належали йому за законом, тому загальна заборгованість індексації заробітної плати за 2014 рік складає 873,31 гривень.
Згідно з ч. 1 ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
Згідно наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд та який не спростовано відповідачем, сума вихідної допомоги складає 13 870,98 грн.
Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.
Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судом враховано те, що внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати позивач зазнав душевних хвилювань, оскільки не отримував заробітну плату протягом тривалого часу, що призвело до необхідності докладати додаткові зусилля для організації своєї життєдіяльності, через конфлікт був госпіталізований до медичного закладу,та не міг своєчасно та в повному обсязі направити необхідні кошти для відновлення здоровя та лікування. Виходячи з підстав пред'явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, а також обов'язку відповідача відшкодувати моральну шкоду, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та, з урахуванням засад розумності та справедливості, визначив її розмір у 1 000 грн.
Однак в частині відшкодування матеріальних збитків в розмірі 226,00 грн. суд вважає необхідним відмовити, оскільки витрати по оплаті послуг курєрської служби доставки в розмірі 226,00 грн. не є майновою шкодою в розумінні ч. 1 ст. 1166 ЦК України, яка завдана йому неправомірними діями відповідача.
Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву до суду та доказів на його підтвердження, суду не надав, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.
Крім того, на виконання вимог ч. 2 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 4623,65 грн. (сума середньомісячної заробітної плати позивача).
Оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 21, 38, 44, 50, 61, 62, 106, 107, 108, 237-1 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», ст..ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК ЦПК України,суд ,-
позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Зобовязати Національний університет «Одеська юридична академія» змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1, зазначеної в наказі № 1567-5 від 09 червня 2017, із «звільнити з посади 12.06.2017 року за власним бажанням, ч.1 ст. 38 КЗпП України» на запис «звільнити з посади 12.06.2017 року за власним бажанням, у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, ч. 3 ст. 38 КЗпП України»
Зобовязати Національний університет «Одеська юридична академія» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 в запис № 30 від 12.06.2017 р. про звільнення, щодо формулювання причини звільнення з роботи.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місць в сумі 4623 (чотири тисячі шістсот двадцять три) гривні 65 коп.
В іншій частині в задоволені вимог відмовити.
Стягнути з Національного університету «Одеська юридична академія» на користь держави судовий збір в розмірі 1920 (одна тисяча дев'ятсот двадцять) гривнь 00 копійок.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його складення.
Повне рішення складене 19.02.2018.
Суддя Д.М.Ніколенко