АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/300/18 Справа № 204/6764/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Дніпро 30 січня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року у справі за клопотанням ОСОБА_3 про визнання та виконання на території України рішення (ухвали) Ленінського районного суду м.Єкатиренбурга від 22 серпня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_3 про стягнення судових витрат по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, нотаріуса Перова Михайла Вікторовича про визнання свідоцтва про право на спадкування недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у жовтні 2016 року звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення (ухвали) іноземного суду, обґрунтовуючи його тим, що 22 серпня 2016 року Ленінський районний суд м. Єкатеринбурга Свердловської області Російської Федерації, розглянув його заяву про відшкодування судових витрат по цивільній справі № 2-64/2014 (5) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, нотаріуса Перова М.В. про визнання свідоцтва про право на спадкування недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, та постановив ухвалу, якою стягнув з ОСОБА_2 на його користь судові витрати по справі 19 119 рублів. Ухвала набрала законної сили 07 вересня 2016 року. ОСОБА_2 на території Російської Федерації не проживає, майна не має. Виходячи із наведеного, стягувач просить надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення іноземного суду. А також, заявник просив стягнути на його користь судові витрати у розмірі 19 119 рублів /а.с.1-3/.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року заявлене клопотання задоволено. Визнано та дозволено примусово виконати на території України рішення (ухвалу) Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга від 22 серпня 2016 року за заявою ОСОБА_3 про стягнення судових витрат по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, нотаріуса Перова М.В. про визнання свідоцтва про право на спадкування недійсним, встановлення факту прийняття спадщини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за рішенням (ухвалою) Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга від 22 серпня 2016 року витрати по справі у розмірі 8 985, 93 грн. /а.с.36-38/.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та відмовити в задоволені заявленого клопотання, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права /а.с.47-48/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням (ухвалою) Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга Російської Федерації від 22 серпня 2016 року, заява ОСОБА_3 про стягнення судових витрат по справі № 2-64/2014 (5), була задоволена частково. Вищезазначеною ухвалою від 22 серпня 2016 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по цивільній справі у розмірі 19 119 рублів. Ухвала набрала законної сили 07 вересня 2016 року.

Як вбачається з вищезазначеної ухвали Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга Російської Федерації, у судове засідання ОСОБА_2 не з'явилася. Про дату та час розгляду даного питання представник ОСОБА_2 був повідомлений, що підтверджується розпискою та відповідно до норм процесуального права ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про судове засідання призначене на 22 серпня 2014 року.

Вказана ухвала набрала законної сили 07 вересня 2016 року та на сьогоднішній день не виконана.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 390, ч. 6 ст. 395 ЦПК України (в редакції, яка діяла на день постановлення оскаржуваної ухвали), рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Аналогічні положення викладені також у ч. 1 ст. 462, ч. 6 ст. 467 ЦПК України, в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року № 12 роз'яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове виконання рішення, суд не може оцінювати, чи законним є прийняте рішення, обговорювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання.

Так, рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім'я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання. До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України. (ст.ст. 391, 394 ЦК України)

Згідно ст. 395 ЦПК України (в редакції, яка діяла на день постановлення оскаржуваної ухвали), суд, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні у жовтні 2016 року до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання ухвали Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга Російської Федерації дотримався визначеного в статті 391 ЦПК України трирічного строку на пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання.

До клопотання заявником було долучено документи у відповідності до переліку, визначеного статтею 394 ЦПК України (в редакції, яка діяла на день постановлення оскаржуваної ухвали).

Задовольняючи заявлене клопотання суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості і законності.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного судового рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань, які вказані у запереченнях наданих під час розгляду справи у суді першої інстанції, яким вже було надано належну оцінку в оскаржуваній ухвалі і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим судовим рішенням у даній цивільній справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року підлягає залишенню без змін, як постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта