Головуючий в 1 інстанції Киян Д.В.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 лютого 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.,

суддів Биліни Т.І., Лісового О.О.,

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Наталя Вікторівна, про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення недійсним та зобов'язання повернути нежитлове приміщення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28 листопада 2016 року нежитлового приміщення АДРЕСА_4, загальною площею 45,7 кв.м, посвідчений нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В. , реєстраційний номер №3848. Крім того, просила застосовувати наслідки недійсності правочину та зобов'язати її повернути ОСОБА_2 нежитлове приміщення після передачі їй грошових коштів за договором не пізніше п'яти днів після набрання рішенням законної сили.

14 грудня 2017 року позивач заявила клопотання у формі мотивованої заяви про забезпечення її позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та на ? частину квартири АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2 з таким судовим рішенням не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначила, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував заходи забезпечення позову ОСОБА_1, оскільки остання не заявляла позовних вимог щодо компенсації яких - небудь сум, витрачених нею на проведення ремонтних робіт у спірному нежитловому приміщенні. Крім того, вважає, що застосовані судом заходи забезпечення позову не є співмірними. Також послалась на те, що суд не звернув уваги на те, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 08 грудня 2016 року позивачу було заборонено проведення в спірному нежитловому приміщенні ремонтних робіт, проте остання дану ухвалу суду безпідставно не виконала і зазначила вартість ремонту, як підставу для накладення арешту.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду скаргу підтримав, просив її задовольнити, ухвалу суду про забезпечення позову скасувати.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5, в суді апеляційної інстанції не заперечувала проти скасування ухвали суду про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, оскільки дане нерухоме майно на час постановлення оскаржуваної ухвали відповідачу вже не належало.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, згідно листа, просила справу розглянути за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За вимогами п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку щодо її обґрунтованості та вважав, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

При цьому місцевий суд виходив з того, що нерухоме майно, на яке просила накласти арешт позивач, належить на праві власності відповідачу.

З таким висновками суду погодитись в повній мірі не можна з огляду на наступне.

Так, згідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч.1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Також, як роз'яснено в п.3. постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Накладаючи арешт на ? частину квартири АДРЕСА_2, що належить відповідачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 зазначеним способом, оскільки між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. При чому суд з'ясував обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просила застосувати позивач, позовним вимогам.

Застосовані судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та такими, що забезпечать виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Також є неспроможними твердження в апеляційній скарзі про те, що так як позивачем не заявлено яких-небудь вимог щодо компенсації витрат на ремонтні роботи в спірному нежитловому приміщенні, тому підстав для забезпечення позову не було. ОСОБА_1 звернулась з позовом майнового характеру про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції, а тому суд першої інстанції правильно застосував заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу.

Разом з тим, забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, місцевий суд в повній мірі не з'ясував обставини, що мають значення для справи, не пересвідчився в тому, що дане нерухоме майно на час постановлення оскарженої ухвали належить на праві власності відповідачу.

Так, в суді апеляційної інстанції представником позивача надано копію рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області від 22 січня 2018 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, з якої вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про право власності за № 11581153 від 13 жовтня 2015 року, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано не за відповідачем.

Таким чином, накладення судом першої інстанції арешту на це майно, яке не належить відповідачу ОСОБА_2, є таким, що призведено у порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправомірне здійснення позивачем ремонтних робіт у спірному нежитловому приміщенні не мають правового значення для вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову, а тому апеляційним судом не приймаються до уваги.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржена ухвала суду - скасуванню в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1. В решті дане судове рішення необхідно залишити без змін

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381- 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2017 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1

В решті ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: