Справа № 493/2265/17
Провадження № 2/493/85/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

за участю секретаря Сирота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Балтської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

20.11.2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_2 звернулися до Балтського районного суду Одеської області з позовом до Балтської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування.

В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що їх спадкодавцю ОСОБА_4, згідно договору купівлі-продажу від 20.06.1990 року, посвідченого Балтською державною нотаріальною конторою р-р №1493, належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: вул. Белінського, 6, м. Балта, Одеської області.

26.04.2000 року ОСОБА_4 помер, проте за життя склав заповіт посвідчений 01.08.1997 року державним нотаріусом Балтської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстр №2820, яким заповів вказаний житловий будинок позивачам в рівних долях.

Позивачі як спадкоємці за заповітом, вчасно звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №2387/2000, але через відсутність документів, що підтверджують право власності на спадкове майно за спадкодавцем, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину.

В звязку з цим позивачі змушені звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно.

Позивачі в судове засідання не зявилися, але надали заяву, в якій просили справу розгляну без їх участі, позов підтримали та просили ухвалити рішення на їх користь.

Відповідач представник Балтської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, проти задоволення позовних вимог позивачів не заперечує.

Суд, ознайомившись з доводами позивачів, оцінивши докази, що є у справі, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер 26.04.2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 212626, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Балтського районного управління юстиції в Одеській області 27.04.2000 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Белінського, 6, м. Балта Одеської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.02.1990 року та копією технічного паспорту.

Відповідно до копії заповіту серії НА № 0314349, посвідченого 01.08.1997 року державним нотаріусом Балтської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстр №2820, ОСОБА_4 заповів житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Белінського, 6, м. Балта Одеської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях.

Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину ОСОБА_4 немає.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відносини спадкування регулюються за правилами Цивільного кодексу України 2004 року, якщо спадщина відкрилась після 01.01.2004 року, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу України 1963 року.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_4 помер 26.04.2000 року, до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті слід застосувати положення ЦК України в редакції 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.. 534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст.. 541 ЦК України (в редакції 1963 року) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Статтею 548 ч. 2 ЦК України (в редакції 1963 року), прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визначається день смерті спадкодавця.

Таким чином, виходячи зі ст.. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, отже визнаються такими, що спадщину прийняли.

Відповідно до п. 4.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації. Проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Із копії спадкової справи №2387/2000 видно, що ОСОБА_2 звернувся з заявою про прийняття спадщини 02.10.2000 року, а ОСОБА_3 03.10.2000 року.

Однак, згідно відповіді Кодимської районної нотаріальної контори №1347/02-14 від 27.09.2017 року, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів.

Виходячи зі змісту заповіту, спадкодавець мав волевиявлення і дійсний намір заповісти позивачам житловий будинок з господарськими будівлями, який належав йому на праві власності. Але за час свого життя ОСОБА_4 не здійснив державну реєстрацію права власності на зазначений будинок та не виготовив на власне імя свідоцтва на право власності на житловий будинок, у звязку з цим нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, але факт належності будинку є доведеним.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалися позивачі як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отже, позовні вимоги позивачів ґрунтуються на вимогах закону, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивачів на спадкове майно захистити неможливо, тому суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 524, 534, 541, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 130, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Балтської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КЕ №397540 виданий Балтським РВ УМВС в Одеській області 30.09.1996 року, РНОКПП НОМЕР_1, мешканцем АДРЕСА_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КК №563655 виданий Балтським РВ УМВС в Одеській області 26.12.2000 року, РНОКПП НОМЕР_2, мешканцем вул. Белінського, 8, м. Балта Одеської області, як за спадкоємцями за заповітом в рівних частинах, тобто по ? частині кожному, право власності на житловий будинок (літ. А), загальною площею 32,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., з верандою (літ. а), сараями (літ. Б,Г), вбиральнею (літ. В), огорожею (№1), воротами (№2), хвірткою (№3), розташований за адресою: вул. Белінського, 6, м. Балта Одеської області, який раніше належав ОСОБА_4, померлому 26.04.2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.02.2018 року.

С У Д Д Я :