Справа № 461/6558/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/6767/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Шандри М.М., Цяцяка Р.П.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: апелянта (позивача) - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3.

відповідача - ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

В вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4, в якому просила стягнути з відповідача 98 758,00 грн. матеріальної шкоди, мотивуючи позов ти, що вона є власником квартирі АДРЕСА_1. Відповідач проживає поверхом вище. З вини відповідача її квартиру було неодноразово залито, що підтверджується актами ЛКП «Снопківське» по причині несправного сантехнічного обладнання у квартирі відповідача, що також стверджується рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.01.2013 року. Відповідач відмовляється в добровільному порядку здійснити ремонт квартири, у зв'язку із чим позивач змушена звернутися до суду. Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості об'єкта будівництва від 14.06.2017р. та Підсумкової відомості ресурсів для проведення ремонту квартири позивача необхідні кошти в розмірі 98 758,00 грн, відтак просила позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 жовтня 2017 року в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що допущені районним судом порушення норм чинного законодавства, зокрема щодо повноти та всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, призвели до помилкових висновків і неправильного вирішення справи в цілому. Звертає увагу, що оскаржуване рішення не містить належного дослідження судом доказів поданих позивачем, Зокрема, без уваги суду залишились такі документи як протокол огляду місця події від 23.02.2015р., лист директора Департаменту розвитку та експлуатації ЖКГ від 14.06.2017р., лист в.о. голови Галицької районної адміністрації від 19.06.2017р.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта (позивача) ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення відповідача ОСОБА_4 на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 відповідач ОСОБА_4, є власником квартири АДРЕСА_2

Як вбачається із протоколу огляду місця події та актів ЛКП «Снопківське» від 14.11.2016р. та від 11.04.2017р. (а.с.6-11), такими встановлено факт залиття стелі та стіни у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_1.

У вказаному протоколі та актах не встановлено причини залиття, тобто такі не свідчать про залиття квартири позивача з вини відповідача ОСОБА_4.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що нею не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували винність і протиправність дій відповідача та причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За змістом ст.ст. 22, 1166 ЦК України відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить завдання шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Матеріалами справи не доведено спричинення позивачу діями відповідача матеріальної шкоди. Надані позивачем на підтвердження заподіяння їй матеріальної шкоди докази не встановлюють вину відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.01.2013 року у справі №1304/2301/12, встановлено вину відповідача у залитті квартири позивача є безпідставними, оскільки у такому жодним чином не встановлено вини відповідача у залитті квартири позивача.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі і спростовуються вищенаведеним.

Суд першої інстанції повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення , а рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07.02.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.М. Шандра

Р.П. Цяцяк