Ухвала

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 713/1517/15-ц

провадження № 61-4253св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року у складі головуючого судді Кириляк А.Ю. та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Перепелюк Л. М., Яремка В. В.,

встановив :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року справу № 713/1517/15-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 713/1517/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 21 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 12 500 доларів США терміном користування до 20 квітня 2010 року, а позичальник зобов'язалася його повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, що передбачені цим договором. На забезпечення виконання умов цього договору та зобов'язань позичальника, того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за якими останній поручився перед кредитором за виконання зобов'язань ОСОБА_3 за основним договором. Внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань за позичальником станом на 10 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 6 295,88 дол. США; по процентах за користування кредитом у розмірі 14 332,47 дол. США; по комісії за користування кредитом у розмірі 302,50 дол. США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 24 950,29 дол. США; а всього в сумі 45 881,14 дол. США.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Зокрема, судом встановлено початок перебігу строку позовної давності з 20 квітня 2010 року, тобто з дня закінчення терміну дії кредитного договору, а з відповідним позовом банк звернувся 27 серпня 2015 року, відповідно, після спливу трирічного строку, встановленого положеннями статті 257 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом, згідно з кредитним договором від 21 квітня 2006 року, станом на 10 липня 2015 року у розмірі 2 266,52 дол. США, що за курсом Національного банку України складає 58 012 грн 29 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції не відповідає положенням статті 213 ЦПК України, а саме не містить висновків щодо доведеності позовних вимог, що є підставою для застосування наслідків спливу позовної давності, або самостійною підставою для відмови у позові при їх недоведеності, а також допущено неповне з'ясування обставин справи, що потягло невірне визначення початку перебігу строку та застосування норм матеріального права, які регулюють порядок пред'явлення вимог до поручителя. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наявність судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом не позбавляє права кредитора вимагати виконання кредитних зобов'язань шляхом стягнення заборгованих сум згідно з умовами кредитного договору, із застосуванням статті 625 ЦК України, які позивачем не заявлялися. З урахуванням вимог диспозитивності, такі вимоги є окремою підставою для звернення до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення кредитної заборгованості із поручителя ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції зазначив, що порука припинилася ще у січні 2010 року, оскільки у липні 2009 року банк використав своє право дострокового стягнення заборгованості за кредитом, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання. Визначаючи розмір заборгованості позичальника за відсотками, суд апеляційної інстанції виходив із того, що повне або часткове виконання зобов'язань стосовно повернення тіла кредиту ОСОБА_3 заперечується, проте нею заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Враховуючи розмір залишку непогашеної частини тіла кредиту в сумі 6 295,88 доларів США та визначені п. 1.1 кредитного договору відсотки у розмірі 1 % на місяць за користування ним, зверненню у серпні 2015 року до суду із цим позовом передувало 36 місяців (3 роки), тобто стягненню підлягає 36 % за користування 6 295,88 доларів США.

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, у якій просило рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Оскільки правовідносини між сторонами не припинилися, тому банк не позбавлений права нарахувати заборгованість за відповідним кредитним договором та стягнути на свою користь такі суми. Не сплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для зупинення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 444/9519/12-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року.

Зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 23 січня 2018 року зазначено, що сплив позовної давності не припиняє зобов'язання і не є підставою для припинення самого права, а лише позбавляє можливості одержати судовий захист свого порушеного цивільного права за умови заяви сторони у спорі до винесення судом рішення. Проте у поданій ПАТ КБ «ПриватБанк» касаційній скарзі у справі зазначено, що правовідносини між сторонами не припинилися, тому банк не позбавлений права нарахувати заборгованість за відповідним кредитним договором та стягнути на свою користь такі суми; не сплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Таким чином, оскаржуване судове рішення у цій справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа № 444/9519/12-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 713/1517/15-ц.

Керуючись пунктом 10 частини 1 статті 252, пункту 10 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у х в а л и в :

Зупинити касаційне провадження у справі № 713/1517/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель В. І. Крат В. П. Курило