Номер провадження: 22-ц/785/1167/18
Номер справи місцевого суду: 500/2828/16-ц
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Стоянов А.А.» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року за позовом Фермерського господарства «Стоянов А.А.» до Фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А:

25 травня 2016 року ФГ «Стоянов А.А.» звернулося до суду із позовом до ФГ «Дінекс-Агро», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки загальною площею 2,6053га, кадастровий номер НОМЕР_1 витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно №46317072.

04.01.2011р. між ОСОБА_5 та ФГ «Стоянов А.А.» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, за умовами якого позивач приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років.

На виконання умов договору, 04.01.2011р. ОСОБА_5 передав позивачу належну йому земельну ділянку за Актом приймання-передачі.

ФГ «Стоянов А.А.» належним чином виконує умови договору оренди, сплачує орендну плату та використовує земельну ділянку за цільовим призначенням. Вказаний договір оренди сторонами достроково не розривався, відповідно договір оренди є чинним, строк його дії не сплинув, розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається, вказаний договір не оспорювався в судовому порядку, а тому до закінчення строку його дії орендодавець ОСОБА_5 не мав права укладати будь-які правочини щодо вищевказаної земельної ділянки, оскільки права власника ОСОБА_5 обмежені укладеним договором. Земельна ділянка за відповідним Актом приймання-передачі ОСОБА_5 позивачем не поверталась.

Разом з тим, 01.09.2014р. між ОСОБА_5 та ФГ «Дінекс-Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка за Актом прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 04.01.2011р. вже на той час була передана ФГ «Стоянов А.А.». Зазначений договір в подальшому зареєстрований Реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції.

Зазначені дії відповідача ОСОБА_5 обмежили право і можливість ФГ «Стоянов А.А.» здійснити державну реєстрацію права оренди на підставі чинного договору оренди від 04.01.2011р. та користуватись орендованим майном. Спірна земельна ділянка фактично передана власником землі ФГ «Стоянов А.А.» та не поверталася і до теперішнього часу.

Посилаючись на вказане та на порушення своїх прав ФГ «Стоянов А.А.» звернулось до суду із вказаним позовом та просило його задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року взадоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ФГ «Стоянов А.А.» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. В своїх заперечення на апеляційну скаргу представник ФГ «Дінекс-Агро» просить розглядати справу за його відсутності. Тому у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 21.02.2018 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки загальною площею 2,6053га, кадастровий номер НОМЕР_1 витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно №46317072. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

04 січня 2011 року між ФГ «Стоянов А.А.» і ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого останній передав фермерському господарству у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років і в цей же день, за актом приймання-передачі, передав позивачу спірну земельну ділянку (а.с.8-10).

01 вересня 2014 року між ФГ «Дінекс-Агро» і ОСОБА_5 укладено договір оренди спірної земельної ділянки, а Реєстраційною службою Ізмаїльського МУЮ зареєстровано право оренди земельної ділянки за ФГ «Дінекс-Агро» на підставі вказаного договору (а.с.16-18).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав (ст ст. 2-4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Так, обов'язковій державній реєстрації підлягали речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, зокрема, право оренди земельної ділянки (ст.4 Закону 2).

Згідно із положеннями ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону.

За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Виходячи з положень ст. 638 ЦК України, ст. 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації (правовий висновок Верховного Суду України від 13.06.2016 року у справі №6-643цс16).

Як вбачається із п. 3.1 Договору оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року договір укладено строком на 10 років починаючи з часу його державної реєстрації.

Пунктом 6.1. вказаного договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду згідно акту приймання - передачі, який оформлюється в строк не пізніше 7 днів з дня державної реєстрації договору оренди.

Договір оренди земельної ділянки від 04.01.2011р., в період з січня 2011 року по січень 2013 року не проходив державну реєстрацію. В період з січня 2013 року по вересень 2014 року право оренди спірної земельної ділянки, у встановленому законом порядку, за фермерським господарством «Стоянов А.А.» не реєструвалось.

Вказане дає підстави вважати такий договір неукладеним, оскільки державна реєстрація такого правочину передбачена законом - ст. 210 ч.1 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України.

Таким чином, 01 вересня 2014 року укладаючи Договір оренди землі сторони виходили з того, що у ФГ «Стоянов А.А.» станом на 01.09.2014р. відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, а у ОСОБА_5 - відповідні обов'язки за договором від 04.01.2011р., оскільки сторони цього договору не набули цивільних прав та обов'язків, на досягнення яких було спрямовано волевиявлення сторін під час укладення договору оренди через відсутність його державної реєстрації (відсутність реєстрації права оренди).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції також прийшов до правильного висновку про необґрунтованість вимоги ФГ «Стоянов А.А.» щодо визнання договору від 01.09.2014р. недійсним з підстав визначених ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо передчасного звернення з позовними вимогами про скасування реєстрації речового права оренди ФГ «Дінекс-Агро», оскільки оскарження рішення державного реєстратора або записів про проведену державну реєстрацію передбачає участь державного реєстратора у справі в якості відповідача. Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що позивачем не заявлялись питання про скасування рішення державного реєстратора або про скасування записів про проведену державну реєстрацію права. При розгляді даної справи судом, на вимогу позивача, перевірялась правомірність укладення оскаржуваного договору оренди, на підставі якого була проведена реєстрація речового права, правомірність дій державного реєстратора не перевірялась, державний реєстратор участь у справі не приймав.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд вірно послався на норми закону, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навів позивач ФГ «Стоянов А.А.» у підтвердження своїх вимог, а відповідачі ФГ «Дінекс-Агро» та ОСОБА_5 у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ФГ «Стоянов А.А.» про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки докази державної реєстрації договору оренди від 04.01.2011р. між ОСОБА_5 та ФГ «Стоянов А.А.» в матеріалах справи відсутні, тобто вказаний договір не набув чинності та не міг обумовити виникнення права орендаря, в тому числі на захист порушеного, невизнаного або оспореного права.

При цьому сам факт обов'язковості реєстрації договору було обумовлено самими сторонами договору оренди від 04 січня 2011 року між ОСОБА_5 та ФГ «Стоянов А.А.» у п. 15 договору. Виходячи з положень ст.ст. 6, 626 ЦК України державна реєстрація договору визнана сторонами обов'язковою. При цьому якщо наслідки невиконання вказаного обов'язку не передбачені прямо договором, то вони визначаються законом. Оскільки закон визначає в якості наслідків недотримання вимог реєстрації договору не набуття прав за ним, то позовні вимоги не можуть бути задоволені судом. При цьому питання про укладання / не укладання договору правового значення не має, оскільки позивач не набув суб'єктивних прав орендаря, а тому і не може вимагати їх захисту.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору, який виник між сторонами та вирішив дану справу згідно із законом, тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Стоянов А.А.» залишити без задоволення, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 21 лютого 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

П.М.Черевко

Р.Д.Громік