Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 308/22226/13-ц

провадження № 61-433 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя - доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

представники позивача: КорогодАнастасія Іванівна, Перевозчиков Олексій Віталійович, Дорош Ірина Іванівна, Грицюк Вячеслав Петрович,

відповідач - ОСОБА_5,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ужгородського міського суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року у складі судді Леміш О. М. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року у складі колегії суддів: Фазикош Г. В., Власова С. О. та Басиги Т. Ю.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до ОСОБА_5 із позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 27 березня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, перейменованим на публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АКПІБ») та ОСОБА_5 укладено договір про іпотечний кредит № 02-26/7, за умовами якого банк надав позичальнику кошти у сумі 150 000 грн, зі сплатою 16 % річних та кінцевим терміном повернення - не пізніше 26 березня 2017 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та фізичними особами, зокрема, за кредитним договором укладеним з ОСОБА_5

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 01 листопада 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 191 959 грн 97 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 132 123 грн 37 коп., заборгованості за процентами - 48 267 грн 27 коп. та пені - 11 569 грн 33 коп.

На підставі викладеного ТОВ «Кредитні ініціативи» просило задовольнити позов.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено у позові.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором. Крім того, ухвалою суду ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язано надати суду оригінали документів для підтвердження заявлених ним вимог, однак вимоги цієї ухвали останнім виконано не було.

Останньою ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ТОВ «Кредитні ініціативи» пред'явило позов до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно умов якого відповідачу надано кредит у сумі 150 000 грн, про що зазначено у позовній заяві. Позивач клопотання про зміну, уточнення або збільшення позовних вимог у суді першої інстанції не заявляв. Відповідачем подано докази погашення заборгованості за кредитом у заявленому позивачем розмірі - 150 000 грн з урахуванням процентів та пені, позивачем цей розрахунок не спростовано, тому відсутні підстави для задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не встановлено фактичні обставини справи, не досліджено розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не враховано платіжні доручення та виписки по особовому рахунку відповідача.

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, у якому вказував про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту у розмірі 400 000 грн. Доказами про наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог законодавства України, однак позивачем на підтвердження вимог таких документів суду надано не було. Рішення суду першої та апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є обґрунтованими та такими законними, а тому відсутні підстави для їх зміни чи скасування.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2007 року між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_5 укладено договір про іпотечний кредит № 02-26/7, згідно з яким позичальнику надано кошти у сумі 150 000 грн, зі сплатою 16 % річних та кінцевим терміном повернення - не пізніше 26 березня 2017 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та фізичними особами.

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 01 листопада 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 191 959 грн 97 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 132 123 грн 37 коп., заборгованості за процентами - 48 267 грн 27 коп. та пені - 11 569 грн 33 коп.

У позовній заяві, поданій до суду, ТОВ «Кредитні ініціативи», вказувало про те, що 17 грудня 2012 року між ним та ПАТ «АКПІБ» укладено договір відступлення права вимоги, згідно із яким банк передав товариству право вимоги у ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором № 02-26/7 від 27 березня 2007 року, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 150 000 грн.

Відповідно до частин другої та третьої статті 10 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 11 ЦПК України, яка діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до частини першої статті 137 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Відповідач, вказуючи про те, що йому не відомо про передачу позивачу права вимоги та заперечуючи проти позову, під час розгляду справи у суді першої інстанції, заявив клопотання про витребування доказів у порядку статті 137 ЦПК України у редакції, чинній на час подання такого клопотання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2014 року клопотання ОСОБА_5, подане його представником, задоволено - витребувано у ТОВ «Кредитні ініціативи» договір відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «АКІПБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи», реєстр позичальників, що є додатком № 1 до цього договору, акт приймання-передачі документації, що є додатком № 5 до договору відступлення права вимоги, акт приймання-передачі права вимоги за кредитним договором № 02‑26/7 від 27 березня 2007 року, акт приймання-передачі реєстру позичальників, що є додатком № 1 до договір відступлення права вимоги, додаток № 3, у якому зазначено перелік переданої документації за кредитним договором № 02-26/7 від 27 березня 2007 року, договір про передачу права вимоги за договором забезпечення, заяву на видачу готівки з підписом відповідача.

Проте позивач вимоги ухвали суду від 10 лютого 2014 року під час розгляду справи у суді першої інстанції не виконав, витребувані оригінали документів не надав.

Суд першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, врахувавши заперечення відповідача, який надав суду квитанції про погашення ним суми кредиту у розмірі 150 000 грн зі сплатою процентів, відмовив у позові.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 квітня 2015 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнено з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 191 959 грн 97 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ мотивована тим, що апеляційним судом у рішенні не наведено мотивів відхилення доводів відповідача на спростування розміру заборгованості за кредитним договором, не зазначено розрахунку, з якого суд виходив, не перевірено правильність обчислення суми заборгованості та всіх її складових, оскільки згідно з умовами кредитного договору відповідачу надавався кредит у розмірі 150 000 грн, а розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, здійснено з урахуванням суми кредиту у розмірі 400 000 грн.

Судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги мотиви скасування рішення апеляційного суду від 22 квітня 2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі суду 28 жовтня 2015 року.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 212-215 ЦПК України, які діяли на час розгляду справи, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Під час повторного перегляду справи в апеляційному порядку, позивачем долучено до матеріалів справи договір № 1 про внесення змін до договору про іпотечний кредит № 02-26/7, укладений 29 січня 2008 року, яким ПАТ «АКІПБ» та ОСОБА_5 погодили збільшення розміру кредиту на 250 000 грн на строк до 26 березня 2017 року. Загальна сума кредиту становить 400 000 грн.

Апеляційний суд не звернув увагу на те, що до позовної заяви додано розрахунок заборгованості (а.с. 27 том 1) за кредитним договором з урахуванням у ньому тіла кредиту 400 000 грн, та, прийнявши до уваги лише зміст позовної заяви, яка не містить відомостей про внесення змін до кредитного договору, дійшов передчасного висновку, що позивачем таких вимог не було заявлено.

Крім того, прийнявши до уваги надані відповідачем квитанції про сплату суми боргу, не перевірив, чи погашено ним кредитну заборгованість у повному розмірі. Належних правових висновків з цього приводу не зробив.

Не встановив наявність у позивача права вимоги за кредитним договором № 02/26/7 від 27 березня 2007 року, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

У зв'язку із викладеним, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міського суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В.Черняк