Номер провадження: 22-ц/785/1165/18
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участю: представника позивача ТОВ «Порше Лізинг Україна» - Бордуна О.І.,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2017 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за лізинговими платежами,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 серпня 2015 року ТОВ «Порше Дізинг Україна» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за лізинговими платежами.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між позивачем та ТОВ «Постман» 09 листопада 2011року, було укладено договір фінансового лізингу №00003875, за яким останній отримав у користування транспортний засіб марки VW CaddyGP Kasten 1.6 2011 року виробництва, шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, строком на 60 місяців, та зобов'язався сплачувати ТОВ «Порше Лізинг Україна» у визначений строк встановлені договором платежі.

За умовами зазначеного договору відповідач ОСОБА_5 прийняв на себе зобов'язання поручителя за належне виконання ТОВ «Постман» своїх зобов'язань.

Однак, прийняті на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати лізингових платежів ТОВ «Постман» належним чином не виконало, внаслідок чого у нього виникла перед позивачем заборгованість в розмірі 69 922, 39 гривень, яка складається із: 12 840, 70 грн. - заборгованість по лізинговим платежем; 571, 16 грн. - пеня; 172, 06 грн. - три процента річних; 6 133, 43 грн. - інфляційні втрати; 1 641, 91 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами; 41 560, 41 грн. - завдані збитки; 1 002, 72 грн. штраф; 6 000 грн. оплата юридичних послуг.

На підставі зазначеного ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду із вказаним позовом та просило його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності відповідача.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за лізинговими платежами в сумі 63 922,39 гривень на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна», що складається з : яка складається із: 12 840, 70 грн. - заборгованість по лізинговим платежем; 571, 16 грн. - пеня; 172, 06 грн. - три процента річних; 6 133, 43 грн. - інфляційні втрати; 1 641, 91 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами; 41560, 41 грн. - завдані збитки; 1 002, 72 грн. штраф, а також судові витрати у розмірі 699,23 грн.. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що виконання зобов'язань лізингоодержувача за договором фінансового лізингу №00003875 від 09.11.2011р. забезпечено порукою фізичної особи ОСОБА_5.

Під час дії контракту ТОВ «Постман» систематично порушувало його умови, сплачуючи лізингові платежі не в повному обсязі та несвоєчасно. Так, залишок несплаченої суми боргу склав по платежу №40 - 3 565, 60 гривень, по платежу №41 - 4 674 гривень, по платежу №42 - 4 368, 89 гривень.

16 квітня 2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» направило ТОВ «Постман» повідомлення - вимогу про повернення об'єкту лізингу, та в якому викладено повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу.

Відповідно до п.12.13 Контракту, останній припиняє свою дію на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Зазначене повідомлення було отримано ТОВ «Постман» 16 квітня 2015 року. У зв'язку з чим Контракт припинив свою дію 30 квітня 2015 року. Станом на 10.07.2015 року несплаченими є лізингові платежі №40-42 у загальному розмірі 12 840,70 гривень.

Виконання зобов'язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.8.2.1 Контракту, у випадку прострочення сплати платежу, до лізингоодержувача застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Пеня за період з порушення умов договору лізингу на суму заборгованості зі сплати лізингових платежів становить 571,16 гривень.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Отже, 3% річних від простроченої суми розраховано за період з 16 лютого 2015 року по 10 липня 2015 року і становить 172,06 гривні.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України).

Контрактом розмір процентів за користування чужими коштами за період прострочення виконання грошового зобов'язання не встановлений, тому, виходячи з вимог ч.1 ст.8 ЦК України за аналогією закону, розмір процентів підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України, як це передбачено ст.1048 ЦК України.

Проценти за користування коштами за період з 16 лютого 2015 року по 10 липня 2015 року через затримку сплати лізингових платежів становить 1 641,91 гривня.

Особа, якій завдано збитків внаслідок порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене /упущена вигода/ (п.2 ч.2 ст.22 ЦК України).

Відшкодування збитків, як спосіб захисту цивільних прав, у договірних відносинах передбачено ст.611 ЦК України, відповідно до положень якої, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (п.4 ч.1 ст.611 ЦК України).

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст.623 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст. 623 ч.1 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, боржник має відшкодувати кредитору завдані збитки, які включають позитивну (реальну) шкоду і упущену вигоду.

Пунктом 8.2 Контракта визначено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються санкції, зокрема: пеня у розмірі 10% річних від своєчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до момента повної виплати платежу; штрафні санкції за вимоги щодо оплати, надіслані Товариством-1 (пункт 8.3.1 Контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу.

Штрафними санкціями за вимоги щодо сплати надіслані ТОВ «Порше Лізинг Україна» - є штраф та пеня 10%, загальний розмір яких становить - 1 002,72 гривень, з яких: 510,15 гривень за рахунком від 03.04.2015 року №00266766 та 492,56 гривні за рахунком від 20.04.2015 року №00271074.

Таким чиним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості з поручителя по лізинговим платежам, про стягнення пені, 3% річних, а також щодо стягнення збитків, стягнення яких передбачено умовами Контракта.

Твердження апелянта про неправомірність нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, збитків, пені безпідставні, оскільки вони нараховані в межах визначеного п.1 ч.2 ст.258 ЦК України спеціальної позовної давності в один рік, а саме нарахована за період з 15 лютого 2015 року по 17 липня 2015 року. Щодо правильності розрахунку пені та збитків, то такий розрахунок не спростовано, апелянт інший розрахунок не надав. Застосовані ТОВ «Порше Лізинг Україна» формули розрахунку відповідають діючому законодавству.

Доводи представника відповідача ОСОБА_5 про безпідставність стягнення процентів за користування чужими коштами не приймаються, оскільки мало місце часткове перерахування належних ТОВ «Порше Лізинг Україна» грошових коштів в рахунок оплати лізингових платежів, а тому, мало місце утримання частини коштів, що призначалися лізингодавцю, та, відповідно, користування такими коштами як чужими. Розмір процентів за користування чужими коштами договором фінансового лізингу не встановлений, у зв'язку з чим підлягає визначенню на рівні облікової ставки НБУ.

Передбачені ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати є відповідальністю за порушення цивільно-правового зобов'язання. При розрахунку 3% річних застосовано формулу, що відповідає діючому законодавству, апелянтом розрахунок не спростовано і іншого розрахунку не надано.

Відповідач ОСОБА_5 в особі представника не надав спростувань розрахунку й не зазначив яка сума лізингових платежів сплачена і яка сума платежів залишилася не сплаченою, про що ОСОБА_5, як поручитель, виходячи з обов'язків поручителя повинен достовірно знати.

Самі по собі посилання на незрозумілість розрахунків не можуть прийматись до уваги.

Тому, на думку колегії суддів, справа в цій частині розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині немає.

Однак, судова колегія погоджується із доводами апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування інфляційних втрат посилаючись на те, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні.

Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору усі платежі повинні бути сплачені в гривні, однак вони підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми лізингу, який визначено договором фінансового лізингу №00003875 від 09.11.2011р. у доларах США, що в свою чергу унеможливили виникнення втрат у позивача в зв'язку із знеціненням національної грошової одиниці - гривні.

А тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, тому доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково, рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2017 року в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 6 133,43 гривні скасувати та у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено: 09 лютого 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік