Провадження № 2-о/325/12/2018
Справа №325/168/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., при секретарі Орманджи Ф.К., за участю заявника ОСОБА_1, представника заявника - адвоката ОСОБА_2, свідка_Бєлан О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, смт.Приазовське Запорізької області, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Приазовський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та помер 27 грудня 2015 року в селі ОрловоІванівка Шахтарського району Донецької області.

В обґрунтування вимог в заяві вказано, що 27 грудня 2015 року ОСОБА_3 помер. 17 Січня 2018 року Шахтарським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану Державної ОСОБА_4 міністерства юстиції ДНР повторно видано свідоцтво про смерть ДНР № 086714. Однак зазначене свідоцтво про смерть не було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян, оскільки документ видано на тимчасово окупованій території так званою Донецькою народною республікою (ДНР). Заявник посилається на постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», розпорядження КМУ №1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», статтю 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». У звязку з викладеним, вище наведене свідоцтво про смерть є не дійсним та не створює правових наслідків. 25 січня 2018 року при зверненні до Приазовського РУЮ ГТУЮ в Запорізькій області про поновлення актового запису про смерть чоловіка їй було відмовлено, оскільки документи про смерть не відповідають вимогам чинного законодавства України. Враховуючи вище наведене, ОСОБА_1 документально не може підтвердити факт смерті чоловіка.

Заявник ОСОБА_1 і її представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали вимоги і просять їх задовольнити за обставин та з підстав, викладених в заяві.

Представник заінтересованої особи Приазовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо заявлених вимог суду не надав.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1, відповідно до вимог ст..92 ЦПК України, суду підтвердила про обставини смерті її чоловіка ОСОБА_3 27 грудня 2015 року в с.Орлово-Іванівка Шахтарського району Донецької області.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона знає ОСОБА_1 з 2014 року, коли та після окупації Донецької області стала приїжджати до неї та тимчасово проживати в ІНФОРМАЦІЯ_3. Зі слів заявника вона знає, що ОСОБА_3 хворів, тому не зміг виїхати і згодом помер в Донецькій області.

Із досліджених судом письмових доказів встановлено наступне.

Відповідно до посвідчення серії АБ № 066378, виданого 24.05.2002 року Шахтарським районним управлінням Пенсійного фонду України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, є пенсіонером за віком.

Свідоцтво про загальнообовязкове державне соціальне страхування № видане 23.01.2002 року Пенсійним фондом України ОСОБА_3, який народився 27.10.1960 року в с.Крутнів Хмільницького району Вінницької області.

Згідно свідоцтва про одруження серії І-НО № 013458 від 06 лютого 1998 року громадяни України ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище ОСОБА_3) зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 27. Вказані обставини також підтверджуються паспортом громадянина України ОСОБА_1, яка народилася 21.09.1956 року в с.Жуківці Жмеринського району Вінницької області, серії ВВ № 479436, виданим 30.06.1998 року Кіровським МВ УМВС України в Донецькій області.

Заявник ОСОБА_1 проживала спільно з ОСОБА_3 за адресою : вулиця Жовтнева, 60, с.Орлово-Іванівка та вели спільне господарство по день його смерті 27 грудня 2015 року (довідка Орлово-Іванівської сільської адміністрації Донецької Народної Республіки № 45 від 18 січня 2018 року).

Таке ж місце реєстрації проживання заявника вказане в її паспорті громадянина України, наведеному вище.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 109 від 28 грудня 2015 року, складеного на бланку форми №106/у, затвердженого наказом МЗ ДНР та виданого Шахтарським районним центром первинної медико-санітарної допомоги Міністерства охорони здоровя Донецької Народної Республіки, помер 27 грудня 2015 року в с.Орлово Іванівка Шахтарського району Донецької області.

Такі ж дані про дату та місце смерті ОСОБА_3 вказані в довідці Орлово-Іванівської сільської адміністрації ДНР № 45 від 18.01.2018 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії ДНР № 086714, виданого повторно 17 січня 2018 року Шахтарським міськрайонним відділом записів актів громадянського стану Державної ОСОБА_4 Міністерства юстиції Донецької народної Республіки, ОСОБА_3, народжений 27.10.1960 року в селі Крутнів Хмільницького району Винницької області Україна, помер 27.12.2015 року у віці 55 років, в селі Орлово-Іванівка Шахтарського району Донецької Народної Республіки, про що 29 грудня 2015 року складений запис про смерть № 1231.

Даючи оцінку допустимості доказів документів, виданих органами Донецької Народної Республіки, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

А відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце) ОСОБА_3, які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території Донецької області, оскільки вказані в цих документах обставини смерті особи 27 грудня 2015 року в селі Орлово-Іванівка Шахтарського району Донецької області, також, підтверджуються показами свідка ОСОБА_1, які узгоджуються з показами свідка ОСОБА_5

Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 70/17.27-06-106 від 25 січня 2018 року, виданої Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, документ предявлений заявником - лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024.

Частина 1 статті 17 Закону України « Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачає, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

На підставі п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Суд керується також положеннями ст. 317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню та може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Враховуючи те, що Верховною Радою України не визначений чіткий та вичерпний перелік назв населених пунктів Донецької області, які визнаються тимчасово окупованою територією України та те, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, серед яких населені пункти Шахтарського району Донецької області та м. Шахтарськ Донецької області.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення обґрунтованих вимог заяви, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами в достатньому обємі.

Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для ОСОБА_1, оскільки необхідне їй для отримання свідоцтва про смерть чоловіка у відповідності з вимогами законодавства України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 259, 263-265, 315, 317-319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Приазовський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, задовольнити.

Встановити факт, що громадянин України ОСОБА_3, який народився 27 жовтня 1960 року в с. Крутнів Хмільницького району Вінницької області, помер 27 грудня 2015 року в селі Орлово-Іванівка Шахтарського району Донецької області.

Рішення в цій частині підлягає негайному виконанню та його оскарження не зупиняє виконання.

Копію судового рішення видати учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.П. Пантилус