Справа № 355/203/15-ц Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/1005/18 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 58 20.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - Олійника В.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Сержанюка А.С.,

при секретарі Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, заінтересована особа: ОСОБА_3,-

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, який обґрунтовувала тим, що в проваджені Баришівського РВ ДВС знаходяться виконавчі листи Баришівського районного суду Київської області від 22.02.2017 року про вселення ОСОБА_2 у житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні зазначеним житловим будинком.

Постановою державного виконавця від 02.03.2017 року об'єднано виконавчі провадження у зведене виконавче провадження.

05 жовтня 2017 року до Баришівського РВ ДВС представник надав заяву про чинення перешкод в користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

У заяві вказано, що боржник ОСОБА_3 чинить перешкоди до доступу до будинку шляхом блокування хвіртки з середини двору. Так як питання з доступом до житлового будинку не вирішилося, 18.10.2017 року ОСОБА_4 подав скаргу на бездіяльність головного державного виконавця Качур Т.М.

Постановою начальника Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області відмовлено в задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Качур Т.М. через те, що у провадженні Баришівського районного суду Київської області знаходиться заява державного виконавця щодо роз'яснення рішення суду по виконавчому документу, яке знаходиться на виконанні.

В поданій скарзі ОСОБА_2 просила суд визнати оскаржувані дії Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області неправомірними, скасувати постанову про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Качур Т.М. від 23.10.2017 року та зобов'язати відповідальних осіб виконати виконавчий лист.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні скарги і стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

У апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про постановлення ухвали, якою скасувати ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що не підтверджується те, що саме боржник ОСОБА_3 чинив перешкоди у користуванні житловим будинком, та з того, що процесуальне рішення працівниками поліції не приймалося, а скаржниця оскаржує не дії ОСОБА_3, а дії державного виконавця і постанову від 23 жовтня 2017 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця, а тому вважав відсутніми неправомірні дії державного виконавця і вважав, що немає підстав для скасування постанови про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Качур Т.М. від 23.10.2017 року.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.447 ЦПК України (в редакції станом на 07.01.2018 року) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 22.02.2017 року Баришівським районним судом Київської області видано два виконавчі листи №355/203/15-ц про вселення ОСОБА_2 в житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Також встановлено, що 01.03.2017 року головним державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Т.М. відкрито виконавчі провадження №53504639 та №53504852 з виконання виконавчих листів, виданих 22.02.2017 року Баришівським районним судом Київської області про вселення ОСОБА_2 в житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні зазначеним житловим будинком. Постановою державного виконавця від 02.03.2017 року об'єднано виконавчі провадження у зведене виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 04.08.2017 року виведено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22.02.2017 року Баришівським районним судом Київської області про вселення ОСОБА_2 в житловий будинок, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1

Постановою головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Т.М. від 04.08.2017 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22.02.2017 року Баришівським районним судом Київської області про вселення ОСОБА_2 в житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

На вказані дії державного виконавця було подано скаргу і ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 22.12.2017 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_4 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області на протиправні дії органу державної виконавчої служби. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04.10.2017 року ухвалу Баришівського районного суду Київської області залишено без змін.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Встановлено, 05.10.2017 року до Баришівського РВ ДВС представник ОСОБА_4 подав заяву про чинення перешкод в користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 боржником ОСОБА_3, шляхом блокування хвіртки з середини двору. 18.10.2017 року ОСОБА_4 подав скаргу на бездіяльність державного виконавця.

Постановою начальника Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області від 23.10.2017 року відмовлено представнику стягувача ОСОБА_4 у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Качур Т.М. Постанова мотивована тим, що головний державний виконавець Качур Т.М. звернулася до суду із заявою про роз'яснення рішення суду від 02.12.2016 року. На день розгляду даної скарги заява головного державного виконавця Качур Т.М. Баришівським районним судом Київської області не розглянута і питання щодо роз'яснення рішення суду в частині не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням судом не вирішено.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акту виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, у провадженні Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області знаходяться виконавчі листи Баришівського районного суду Київської області від 22 лютого 2017 року про вселення ОСОБА_2 у житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1

Згідно вказаних виконавчих листів в Баришівському районному відділі Державної виконавчої служби 01 березня 2017 року відкриті виконавче провадження №53504639 про вселення ОСОБА_2 у житловий будинок, що знаходиться за адресою: сАДРЕСА_1, та виконавче провадження №53504852 про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1

Згідно постанови про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 02 березня 2017 року виконавчі провадження №53504639 та №53504852 об'єднані у зведене виконавче провадження №53593997.

05 жовтня 2017 року до Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області було подано заяву №3 про чинення перешкод у користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 У заяві було зазначено, що боржник ОСОБА_3 чинить перешкоди до доступу до будинку шляхом блокування хвіртки з середини двору. Факт вищевказаних штучно створених боржником ОСОБА_3 перешкод засвідчений нарядом Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області.

Питання з доступом до житлового будинку за вищевказаною адресою не було вирішене станом на 17 жовтня 2017 року. Факт не допуску боржником ОСОБА_3 був знову засвідчений працівниками Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області.

Так як питання з доступом до житлового будинку з боку відділу Державної виконавчої служби ніяк не вирішувалася, то 18 жовтня 2017 року до Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області представником ОСОБА_2 було подано скаргу на бездіяльність головного державного виконавця Качур Т.М.

В постанові про відмову у задоволенні скарги начальник Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Старенький М.І. обґрунтував відмову у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Качур Т.М. тим фактом, що у Баришівському районному суді знаходиться заява державного виконавця щодо роз'яснення рішення суду по виконавчому документу АСВП №53504852, яке знаходиться на виконанні.

З доводами начальника Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Старенького М.І. колегія суддів не може погодитися, оскільки факти не допуску до житлового будинку, описані в вищезазначених заяві №3 про чинення перешкод у користуванні будинком від 05 жовтня 2017 року та скарзі на бездіяльність головного державного виконавця Качур Т.М. від 18 жовтня 2017 року не потребують ніякого роз'яснення, тому що боржником ОСОБА_3 в даному випадку створювались явні перешкоди не лише до житлового будинку, а й до подвір'я, на якому розташований будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Також у вищезазначеній заяві державного виконавця щодо роз'яснення рішення суду по виконавчому документу АСВП №53504852, на яку так посилається начальник Баришівського відділу ДВС Старенький М.І., не зазначена для роз'яснення така перешкода, як перекриття доступу до житлового будинку.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав ОСОБА_2, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви і закінчується виконанням рішення суду.

Таким чином, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, а тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відсутності підстав для визнання неправомірності дій державного виконавця і вважав, що немає підстав для скасування постанови про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Качур Т.М. від 23.10.2017 року, вважаючи, що не підтверджується те, що саме боржник ОСОБА_3 чинив перешкоди у користуванні житловим будинком і процесуальне рішення працівниками поліції не приймалося, а скаржниця оскаржує не дії ОСОБА_3, а дії державного виконавця і постанову від 23 жовтня 2017 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідальних працівників Баришівського РВ ДВС виконати виконавчий лист, виданий 22.02.2017 року Баришівським районним судом Київської області, то дані вимоги не підлягають до задоволення.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 451 ЦПК України разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як вірно зазначено в рішенні, суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, а саме примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою визнати оскаржувані дії Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області неправомірними та скасувати постанову про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Качур Тетяни Миколаївни від 23 жовтня 2017 року. В іншій частині вимог відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія судів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 рокускасувати і ухвалити нову постанову.

Визнати оскаржувані дії Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області неправомірними.

Скасувати постанову про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Качур Тетяни Миколаївни від 23 жовтня 2017 року.

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: