Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 553/219/16-ц

провадження № 61-2350св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнецова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С.,

Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Українська Страхова компанія «Гарант-авто»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2016 року у складі суддів Пилипчук Л. І., Карнауха П. М., Чумак О. В.

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги за позовом мотивовані тим, що 13 вересня 2014 року о 12.30 на перехресті вулиць Жовтнева та Сінна у м. Полтаві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Опель Астра», НОМЕР_2, під його керуванням, та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 Постановою Ленінського райсуду м. Полтави від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_4 визнана винною в даній ДТП.

Посилаючись на те, що в результаті пошкодження автомобіля йому заподіяні матеріальні збитки у сумі 28 319 грн. 57 коп, вартість послуг евакуатора 250 грн. та послуги юриста 2 тис грн., які ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 1 квітня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розмір шкоди, заподіяної майну ОСОБА_3, покривається сумою страхового відшкодування, а тому підстави для застосування статті 1197 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та стягнення з ОСОБА_4 вартості ремонту автомобіля в сумі 28 319 грн. 57 коп - відсутні.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 1 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти на ремонт автомобіля в розмірі 33 597 грн. 14 коп, вартість послуг евакуатора - 250 грн., а всього: 33 847 грн. 14 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат у справі. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд не вправі відмовити в позові про відшкодування шкоди з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіював шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не застосована норма статті 1194 ЦК України, яка встановлює, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 суд вийшов за межі апеляційної скарги та заявлених в суді першої інстанції позовних вимог. Також судом апеляційної інстанції постановлено ухвалу про призначення судової автотоварознавчої експертизи. При цьому колегією суддів в судовому засіданні було встановлено, що позивачем в суді першої інстанції клопотання про призначення такої експертизи не заявлялося.

10 жовтня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі та зупинено виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 лютого 2016 року до закінчення касаційного провадження.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, всі висновки апеляційного суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 13 вересня 2014 року о 12 год. 30 хв. на перехресті вулиць Жовтнева та Сінна у м. Полтава сталась ДТП за участю автомобіля "ОпельАстра, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля "Шевролет Спарк", номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Ленінського райсуду м. Полтави від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_4 визнано винною в адміністративному правопорушенні за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 6)

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Шевролет Спарк» ОСОБА_4 була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» згідно поліса №АІ/2002267 від 30 липня 2014 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 тис грн. (а.с. 64).

15 вересня 2014 року ОСОБА_3 направлено до ПАТ "УСК "Гарант-авто" повідомлення потерпілої особи про ДТП, а 21 жовтня 2014 року подано заяву про страхове відшкодування (а.с. 10-12).

ПАТ "УСК "Гарант-авто" надіслала лист за вих. № 7829/в від 16 грудня 2014 року зі страховим актом № 000021214/01, яким повідомила ОСОБА_3 про те, що його заява розглянута та йому буде нарахована сума страхового відшкодування в розмірі 17 574 грн. 85 коп, протягом 90 днів, згідно Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» на вказаний заявником рахунок, а саме до 19 січня 2015 року (а.с. 8-9).

Після закінчення строку який був наданий для виплат страхового відшкодування страховою компанією, позивач надіслав 2 лютого та 26 березня 2015 року заяву Голові Правління ПАТ "УСК "Гарант-авто" про виплату страхового відшкодування, але відповіді так і не отримав. 14 вересня 2015 року ОСОБА_3 із відповідною заявою звертався і до дирекції моторно-транспортного страхового бюро України. Однак сума страхового відшкодування страховою компанією позивачу виплачена так і не була (а. с. 23-26, 31).

Згідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок особи, яка завдала шкоди. Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Згідно частини першої статті 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З урахуванням вищевикладеного, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, - ОСОБА_4 й просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог та стягуючи згідно зі статтею 1187 ЦК України з відповідача на користь позивача грошові кошти на відшкодування шкоди, зробив висновок про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий висновок повністю узгоджуться з правовою позицію, викладеною Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

З урахуванням викладеного позивач, правомірно обрав спосіб здійснення свого права на відшкодування шкоди шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала такої шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру шкоди, що підлягає стягненню, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції вимог процесуального закону виходячи з наступного.

Актом огляду транспортного засобу ПАТ «УСК «Гарант-авто» від 15 вересня 2014 року встановлені технічні пошкодження автомобіля «Опель астра», НОМЕР_2 (а.с. 7-8).

При проведенні дослідження ПАТ «УСК «Гарант-авто», яке проведено на виробничих площах ПАТ «Полтава-АВТО» зроблено калькуляцію вартості ремонту № КА-0000966 від 15 вересня 2014 року. Загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля становила 28 319 грн. 57 коп (а.с. 17).

Позивачем частково здійснено ремонт автомобіля за власні кошти, що підтверджується рахунком-фактурою СЧ-0002102 і квитанцією від 6 листопада 2014 року про сплату суми 8 472 грн. 60 коп, нарядом-замовленням № ЗП-0005362 від 26 листопада 2014 року і квитанцією від 28 листопада 2014 року про сплату суми 5 179 грн. 27 коп, а всього на загальну суму 13 651 грн. 87 коп (а.с. 18-22).

Позивачем в суді апеляційної інстанції заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості збитків, заподіяних автомобілю «Опель Астра» номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30 червня 2016 року зазначене вище клопотання задоволено, призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання щодо визначення вартості збитків станом на день ДТП 13 вересня 2014 року, заподіяних автомобілю позивача та визначення вартості відновлювального ремонту, станом на день проведення даної експертизи, необхідного для повного відновлення зазначеного автомобіля, з урахуванням проведених ремонтних робіт у листопаді 2014 року на суму 13 651 грн. 87 коп. В розпорядження експерта ухвалено направити матеріали цивільної справи та зобов'язати ОСОБА_3 надати для огляду автомобіль.

Призначення експертизи було проведено з порушенням норм процесуального права однак не є підставою для скасування прийнятого апеляційним судом рішення та сприяло усуненню розбіжностей у визначенні розміру заподіяної шкоди, встановленню істини у справі.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 18 липня 2016 року № 020716 вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_3, власнику автомобіля «Опель Астра», номерний знак НОМЕР_2, станом на 13 вересня 2014 року, на день ДТП складає 33 597 грн. 14 коп (а.с. 158).

Судом апеляційної інстанції зроблено висновки про те, що оскільки автомобіль на час розгляду справи повністю не відремонтований, саме вищезазначена сума - 33 597 грн. 14 коп та 250 грн вартості послуг евакуатора підлягає стягненню з відповідача.

Однак з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Частинами 2, 3 статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Приймаючи до уваги висновок зазначеної експертизи та стягуючи відповідну суму у розмірі 33 597 грн 14 коп. на відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивач в суді першої інстанції просив стягнути з відповідача заподіяні йому матеріальні збитки у сумі 28 319 грн 57 коп., вартість послуг евакуатора 250 грн та послуги юриста 2 тис. грн.

Суд апеляційної інстанції, вийшовши за межі позовних вимог, порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений частиною першою статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції), згідно з якою суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того у апеляційного суду були відсутні підстави для застосування положень передбачених частин 2, 3 статті 303 ЦПК України.

З огляду на викладене рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні в частині відшкодування майнової шкоди у сумі 33 597 грн 14 коп. завданої в наслідок ДТП, яка стягнута апеляційним судом згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 18 липня 2016 року № 020716 та зменшити розмір збитків на відшкодування майнової шкоди в межах заявлених позовних вимог до 28 319 грн 57 коп.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду апеляційної інстанції в частині розміру відшкодування майнової шкоди.

Доводи касаційної скарги щодо незалучення страхової компанії в якості відповідача не заслуговують на увагу оскільки позов було пред'явлено до винної особи і таке право є абсолютним і позивач на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, що не протирічить діючому законодавству.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти на ремонт автомобіля в розмірі 28 319 грн 57 коп, вартість послуг евакуатора 250 грн, а всього 28 569 грн 57 коп. (двадцять вісім тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять гривень 57 копійок).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г. І. Усик