АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Соколова В.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі - відповідачі), в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 166 114,88 грн. з яких: 150 883,91 грн. заборгованість за кредитом, 6 057,89 грн. заборгованість по відсотках, 9 173,08 грн. пеня та відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог вказувало, що 30.05.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 490039290, відповідно до якого останній надано кредит на суму 32 017,03 доларів США для придбання автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER». Договір укладено на строк до 30.05.2013.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язалася щомісячно здійснювати платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування: у разі сплати у валюті кредиту - 30 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 626 доларів США; у разі сплати в національній валюті - 29 числа кожного місяця в сумі, розрахованій в порядку та на умовах, визначених Договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30.05.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки № 490039290-П.

Відповідач ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів (Т.1, а.с. 1-3).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2015 позов задоволено (Т.1, а.с. 46-49).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2015 задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення - заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (Т.1, 82, 83).

Повторним заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.11.2016 позов задоволено. Стягнуто з солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 166 114,88 грн. та судовий збір у сумі 1 661,15 грн. (Т.1, а.с. 170-174).

У відповідності до ч. 3 ст. 288 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Аналогічна норма міститься і в ч. 3 ст. 232 ЦПК України, який діяв до 15.12.2017.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що суд розглянув справу за відсутності відповідачів, які не були належним чином повідомлені про розгляд справи, а відтак не мали можливості подати заяву про пропуск строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові (Т.1, а.с. 199-203).

Насамперед, слід зауважити, що Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином за відомими суду адресами. Суд апеляційної інстанції, з огляду на положення ст.ст. 131, 372 ч. 2 ЦПК України та враховуючи строки розгляду справи, визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, оскільки їх повторна неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки, щодо вчасного повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, яка, в силу вимог закону та умов укладених договорів, підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 30.05.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 490039290, відповідно до якого останній надано кредит в розмірі 32 017,03 доларів США для придбання автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER», шляхом видачі кредитних коштів позичальнику з каси Банку. Договір укладено на строк до 30.05.2013.

Відповідно до п.2.8 Розділу 1 Кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно здійснювати платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування: у разі сплати у валюті кредиту - 30 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 626 доларів США; у разі сплати в національній валюті - 29 числа кожного місяця в сумі, розрахованій в порядку та на умовах, визначених Договором (Т.1, а.с. 8-10).

Позивач виконав свої зобов'язання за Договором кредиту, надавши ОСОБА_3 грошові кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника (Т.1, а.с. 23).

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом частинами у терміни, визначені договором.

Відповідно до п.п.8.2.1., 8.2.2. Кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язувалася щомісячно, до встановленої Договором дати, повертати кредит та проценти за користування ним у валюті кредиту шляхом внесення належних до сплати сум через касу Банку або каси його структурних підрозділів (філій, відділень), або шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок; у валюті, відмінній від валюти кредиту, - в еквіваленті, розрахованому від належної до сплати суми коштів в валюті кредиту, виходячи з безготівкового курсу продажу валюти кредиту, встановленого банком на наступний банківський день від дати зарахування коштів відповідного платежу, шляхом безготівкового перерахування еквівалентної суми в іншій іноземній валюті 1 групи Класифікатора чи в національній валюті України гривнях на рахунок шляхом внесення через касу Банку або каси його структурних підрозділів (філій, відділень) або інші банки (фінансові установи, операторів переказу).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту, 30.05.2007 між банком та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився за виконання ОСОБА_3 всіх зобов'язань за кредитним договором (Т.1, а.с. 18).

Відповідно до п.п. 3.1. Договору поруки, Боржник та Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком в тому ж обсязі, що й Боржник.

06.01.2009 між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору № 490039290 від 30.05.2007, відповідно до умов якого змінено редакцію п.п. 2.3, 3 Розділу 1 Кредитного договору, зокрема строк дії договору продовжено до 30.05.2017 (Т.1, а.с. 13).

Також, 06.01.2009 між Банком та ОСОБА_4 було укладено Договір про внесення змін і доповнень № 1 до Договору поруки № 490039290-П від 30.05.2007, яким було змінено та викладено в новій редакції п.2.1 щодо строку дії Кредитного договору до 30.05.2017 (Т.1, а.с. 20).

Судом обґрунтовано встановлено, що відповідачі не виконали в повному обсязі своїх зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору та договору поруки, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.07.2014 становить 166 114,88 гривень, з яких: 150 883,91 грн. заборгованість за кредитом, 6 057,89 грн. заборгованість по відсотках, 9 173,08 грн. пеня.

Будь-яких заперечень щодо обрахованої банком суми заборгованості відповідачами не висувалось.

Відповідно до п. 5.1. Розділу 2 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за договором у будь-якому з наступних випадків істотного порушення зобов'язань за договором: ненадання у строк до банку документів про зміну адреси місця реєстрації або проживання, паспортних даних, ідентифікаційного номеру, прізвища, ім'я, по-батькові, місця роботи, а також інших обставин, здатних вплинути на виконання зобов'язань за договором; у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування щонайменше на один календарний місяць; у разі іншого істотного порушення умов договору та/або будь якого договору забезпечення, та/або відповідних договорів страхування; у разі якщо протягом одного місяця та трьох днів з дня отримання кредиту не буде здійснено державну реєстрацію на об'єкт нерухомості в порядку, передбаченому чинним законодавством, з вини позичальника або з будь-яких обставин, які не залежать від кредитора та позичальника, або на підставі законних рішень уповноважених державних органів України; обрання уповноваженим органом відносно позичальника запобіжного заходу у виді утримання під вартою або засудження позичальника до покарання, пов'язаного із позбавленням чи обмеженням волі; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 9.1. Розділу 2 Кредитного договору, у разі набуття кредитором права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, кредитор направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за Договором та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) у разі невиконання цієї вимоги.

Вимогу про погашення суми заборгованості за Договором кредиту було направлено відповідачам 18.09.2014 (Т.1, а.с.24, 25). Проте така вимога залишилася без належного реагування з боку відповідачів.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач (позичальник), не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Разом з цим, ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановлених договором поруки.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором. Водночас, відповідачі, в односторонньому порядку, відмовились виконувати взяті на себе зобов'язання за договором кредиту та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту та сплати процентів, а отже в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов'язань та, відповідно, суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми кредиту, відсотків за його користування, а також пені, передбачених договором.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідачів і їх необізнаність про розгляд справи є безпідставними. Так, з матеріалів справи вбачається, що судом було перевірено зареєстроване місце проживання відповідачів і саме на цю адресу постійно направлялись судові повідомлення про розгляд справи. Після відкриття провадження у справі відповідач ОСОБА_3 ознайомлювалась з матеріалами справи, про що свідчить її заява з розпискою (Т.1., а.с. 36). Також, відповідачем ОСОБА_4 подавалась заява про перегляд заочного рішення, яка була задоволена. Крім цього, відповідачами неодноразово оскаржувалась ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі. З наведеного вбачається, що відповідачі були обізнані про пред'явлення до них позову, про розгляд справи судом і активно приймали участь у справі, не дивлячись на неодержання від суду судових повідомлень за місцем проживання.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск банком строку позовної давності, то такі доводи також не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогах закону. Так, строк дії договору продовжено сторонами до 30.05.2017. Згідно звіту (розрахунку), наданого банком про погашення кредиту, останній платіж від боржника отримано банком 29.04.2014 (Т.1, а.с. 22). Вимога про дострокове повернення кредиту направлялась банком на адресу відповідачів 18.09.2014 (Т.1, а.с. 24, 25). До суду з даним позовом банк звернувся 15.10.2014, направивши його поштою (Т.1, а.с. 29). Отже, відсутні підстави для висновку про пропуск банком трирічного строку позовної давності, а відтак й для застосування наслідків спливу позовної давності (ст.ст. 256, 257, 260, 261, 267 ЦК України).

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, за відсутності порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.В.Соколова

Повний текст постанови складений 12 лютого 2018 року.