Справа № 751/6198/17 Провадження № 22-ц/795/287/2018 Головуючий у I інстанції - Янцовська Т. М. Доповідач - Боброва І. О.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Бобрової І.О. ,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

при секретарі: Зіньковець О.О.,

Сторони:

заявник - стягувач - ОСОБА_2, інтереси якої представляє адвокат Прокофєв Б.І.,

боржник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - старший державний виконавець Деснянського відділу ДВС м. Чернігова Територіального управління юстиції у Чернігівській області Прилепський Сергій Ігорович,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 січня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС м.Чернігова Територіального управління юстиції у Чернігівській області Прилепського Сергія Ігоровича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження,

місце ухвалення судом першої інстанції ухвали - м. Чернігів,

дата складання судом першої інстанції повного тексту ухвали - 09.01.2018

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась із скаргою, в якій просила дії старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції Прилепського С.І. щодо винесення постанови про закриття виконавчого провадження від 29.08.2017 визнати неправомірними та скасувати постанову про закриття виконавчого провадження від 29.08.2017 за виконавчим листом № 2-1111, що виданий 10.04.2009 Новозаводським районним судом м.Чернігова.

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 січня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказану ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення її скарги, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду через невідповідність висновків обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Так, апелянт зазначає, що в рамках виконавчого провадження № 52835234 вона не відмовлялась від примусового виконання рішення суду, навпаки, наполягала на вжитті державним виконавцем відповідних заходів для реалізації захисту цивільних прав та інтересів неповнолітньої доньки. Тому оскаржувана постанова державного виконавця є незаконною.

На думку апелянта, судом неправильно застосований п.1 ч.1 ст.39 та ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Так, суд не звернув уваги на те, що відмова від примусового виконання рішення суду була визнана в іншому ВП № 19421115, отже у виконавця не було законних підстав для закриття ВП № 52835234. Щодо ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», то в ній йдеться про неможливість відкриття виконавчого провадження. Але постанову про відкриття ВП № 52835234 ніхто не оскаржувана і не скасовував. Крім того, постанова про закінчення ВП № 52835234 до 29.08.2017 в рамках саме цього провадження державним виконавцем не виносилась.

Апелянт вважає, що суд у невстановлений спосіб звільнив боржника від сплати аліментів, порушивши вимоги ст.180 СК України.

Судом також порушено вимоги ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

В судовому засіданні державний виконавець Деснянського відділу ДВС м.Чернігова Територіального управління юстиції у Чернігівській області Прилепський С.І. просив апеляційну скаргу відхилити, пояснивши, що після повторної подачі ОСОБА_2 в листопаді 2016 року виконавчого листа до виконання, через зміни, що були внесені в Закон України «Про виконавче провадження», він не мав правових підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, через це виконавче провадження було відкрито, був направлений запит про роз'яснення положення Закону. Після отримання відповідних роз'яснень виконавче провадження було закінчено на підставі п.1 ч.1 ст.39 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Чому виконавчий лист після відмови від примусового виконання у 2015 році опинився на руках у стягувача, він пояснити не може, оскільки виконавчий лист був повернутий суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС м. Чернігова Територіального управління юстиції у Чернігівській області Прилепського С.І. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.08.2017 є правомірними, оскільки прийняті відповідно до закону, порушень прав стягувача не вбачається.

Такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають матеріалам справи та вимогам законодавства, є законними та обґрунтованими.

Судом по справі встановлено, що 10.04.2009 Новозаводським районним судом м. Чернігова був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2009 та до досягнення дитиною повноліття.

26 грудня 2014 року ОСОБА_2 на ім'я державного виконавця подано заяву про відмову від примусового виконання рішення суду від 10.04.2009 у справі № 2-1111 (а.с.17). 22.04.2015 старшим державним виконавцем Деснянського відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції Прилепським С.І. в порядку ст.372 ЦПК України до Новозаводського районного суду м. Чернігова була направлена заява №177/25 про визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду (а.с.18).

Ухвалою Новозаводського суду районного суду м.Чернігова від 26.05.2015 заяву старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції Прилепського С.І. про визнання судом відмови стягувача ОСОБА_2 від примусового виконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10 квітня 2009 року по справі № 2-1111/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів - задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_2 від примусового виконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10 квітня 2009 року по справі № 2-1111/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 17.02.2009 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.22).

Постановою державного виконавця від 16.07.2005 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1111, виданого 10.04.2009 Новозаводським районним судом м.Чернігова (а.с.20).

07.11.2016 стягувач ОСОБА_2 повторно подала до виконання вищезгаданий виконавчий лист і постановою старшого державного виконавця Деснянського ВДВС м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 08.11.2016 на підставі заяви про примусове виконання від 07.11.2016 відкрито виконавче провадження № 52835234 з виконання виконавчого листа № 2-1111, виданого 10.04.2009 Новозаводським районним судом м.Чернігова.

В подальшому постановою старшого державного виконавця Деснянського ВДВС м.Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 29.08.2017 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 39 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження № 52835234 з виконання виконавчого листа № 2-1111, виданого 10.04.2009.

Пунктом 1 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення державним виконавцем постанови від 29.08.2017) передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.40 зазначеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З огляду на наявність не скасованої та чинної на час винесення постанови від 29.08.2017 ухвали Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.05.2015 про відмову стягувача ОСОБА_2 від примусового виконання рішення суду від 10.04.2009 дії державного виконавця Деснянського відділу ДВС м.Чернігова Територіального управління юстиції у Чернігівській області Прилепського С.І. були правомірними.

Доводи апелянта щодо звільнення судом боржника від сплати аліментів у невстановлений законом спосіб та порушення ст.180 СК України є безгрунтовними. Заява від 26.12.2014 про відмову від примусового виконання рішення суду була подана державному виконавцю особисто ОСОБА_2, чого остання не спростовувала. Ухвала суду від 26.05.2015 стягувачем не оскаржувалася і на даний час є чинною.

Посилання стягувача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що вона в рамках ВП № 52835234 не відмовлялась від примусового виконання рішення суду спростовуються як її заявою, поданою 26.12.2014 на ім'я державного виконавця про відмову від примусового виконання рішення суду, так і ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.05.2016 про прийняття відмови стягувача від примусового виконання рішення від 10.04.2009 по справі № 2-1111/09, а тому суд не знаходить підстав для задоволення скарги.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта щодо порушення судом вимог ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до даної норми Закону, виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, втрати годувальника тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Однак, подавши державному виконавцю заяву від 26.12.2014, ОСОБА_2 відмовилася не від отримання певної частини періодичних платежів, а від примусового виконання судового рішення в цілому. Наслідки такої відмови і знайшли своє відображення в п.1 ч.1 ст.39 та ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто за наявності прийнятої судом відмови від примусового виконання виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову. Помилка при відкритті державним виконавцем 08.11.2016 виконавчого провадження №52835234 була усунута шляхом винесення постанови від 29.08.2017 про закінчення виконавчого провадження.

Не є ґрунтовним посилання ОСОБА_2 на п.22 Постанови ВССУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 №6, оскільки в цьому пункті йде мова про повернення виконавчого документу стягувачеві за його заявою, а не про відмову стягувача від примусового виконання судового рішення, яка прийнята судом.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 січня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, як касаційної інстанції, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови апеляційної інстанції виготовлений 14.02.2018.

Головуючий:Судді: