Справа № 541/1710/17
Провадження №2/541/46/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 лютого 2018 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі:головуючої судді - Куцин В.М.,

з участю секретаря - Євдокимової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргород справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

З позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний Банк «Приватбанк» з вимогою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 53150,86 грн., за кредитним договором б/н від 30.11.2007 року та 1600 грн. судового збору.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що відповідно до договору б/н, який був укладений між сторонами 30.11.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2., п. 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг», де зазначено, що клієнт дає свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Позичальник, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг», Банк має право на зміну Тарифів, та інших невідємних частин Договору.

Відповідно до п. 6.5 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Позичальник, відповідач по справі зобовязання по погашенню кредиту не виконала, у звязку з чим згідно п. 5.2 «Умов та Правил надання банківських послуг» та, п.5.7 «Правил користування платіжною карткою» Банк має право вимагати дострокового виконання боргового обовязку в цілому.

Станом на 30.06.2017 року позичальник, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором 53150,86 грн., яка складається із: 4595,06 грн. - заборгованості за кредитом; 42454,93 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3331,78 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 250, 00 грн. штраф фіксована складова, 2519,09 грн. штраф - процентна складова.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 23).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила застосувати позовну давність до вимоги про стягнення неустойки тривалістю один рік, відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів в сумі 42208,63грн., пені в сумі 2231,78 грн., штрафу 250 грн. (фіксована частина),штрафу 2519,09 грн.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі кредитного договору б/н, який був укладений між сторонами 30.11.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 1500 грн., який був збільшений до 5000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-16).

Тобто, банк свої зобовязання виконав та надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Станом на 30.06.2017 року позичальник, відповідно до заявлених позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором 53150,86 грн., яка складається із: 4595,06 грн. - заборгованості за кредитом; 42454,93 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3331,78 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 250 грн. штраф фіксована складова, 2519,09 грн. штраф - процентна складова (а.с. 4-7).

За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно до положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.611 ЦК України.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст. 549 ЦК України ).

Статтею 258 ч. 2 п. 1 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність тривалістю в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Клопотання ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності задовольнити частково.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання ( частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( частина третя ст. 549 ЦК України ).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Таким чином, враховуючи, що умовами кредитного договору за порушення строків сплати за кредитом передбачено одночасне стягнення штрафу та пені з відповідача, що є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення буде свідчити про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення., тому суд приходить до висновку, що у стягненні з відповідача штрафів у розмірі: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2519,09 грн. - штраф (процентна складова) слід відмовити.

Суд вважає, що пеня є більш дієвою мірою впливу на боржника так як обчислюється в відсотках від суми несвоєчасного виконання зобовязання за кожен день прострочення та за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання своїх зобовязань.

При вирішенні питання щодо застосування строків позовної давності, заявленого відповідачем, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 0.107.2015 року по справі № 6-757цс15, від 04.11.2015 року по справі № 6-1926 цс. Проаналізувавши зазначені норми права, суд вважає, що нарахована позивачем пеня підлягає стягненню в межах нарахованої пені за останній рік, що передує зверненню позивача з позовною заявою до суду.

За таких обставин обґрунтованими є вимоги про стягнення пені за 12 місяців перед зверненням кредитора до суду тобто яка становить 1100 грн. (3331,78 - 2231,78) в іншій сумі вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності.

В заяві від 30.11.2017 та Довідці про умови кредитування при отриманні кредиту була встановлена базова % ставка в місяць 3%, що становитиме 36% за рік.

З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що річна процентна ставка з 01 квітня 2015 року збільшена до 43,2%.

Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком її односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемно.

В супереч вимог ст. 82 ЦПК України позивачем не надано доказів, що позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» (а.с.10-15) на підставі яких проведено розрахунок заборгованості та заявлені позовні вимоги. Додана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.9) не містить умов на які позивач посилається в позовній заяві на обґрунтування позовних вимог.

За таким обставин суд вважає не підтвердженими належними та допустимими доказами вимога про нарахування відсотків на прострочену заборгованість в сумі 42208,63 грн.

Разом з тим відповідач не заперечувала проти заборгованості за кредитом в сумі 4595,06 грн., несплачених відсотків на поточну заборгованість в сумі 246,30 грн.

За таких обставин суд вважає, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту на загальну суму 5941,36 грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом - 4595,06 грн., пені - 1100 грн., в межах річного строку до подання позову, процентів на поточну заборгованість -246,30 грн.

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача процентів на прострочену заборгованість в сумі 42 208,63 грн.; пені в сумі 2 231,78 грн., штрафу 250 грн. (фіксована частина), штрафу 2 519.09 грн. (процентна складова) необхідно відмовити в звязку з недоведеність позовних вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 5941 (пять тисяч девятсот сорок одна) гривня 36 копійок, станом на 30 червня 2017 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам 853,28 грн. (1600 х 53,33/100).

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,352 ЦПК України, ст. ст. 258,267,526, 527, 530, 551, 554, 610, 623, 651,1049 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково .

Стягнути із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ПІН НОМЕР_1 (вулиця Заливна,13 м. Миргород), на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (р/р 3111, МФО 305299, ідентифікаційний код за , вулиця Набережна Перемоги,50 м. Дніпро 49094) заборгованість по кредитному договору без номера від 30.11.2007 року в розмірі 5941 ( пять тисяч девятсот сорок одна ) гривня 36 копійок, станом на 30 червня 2017 року.

Стягнути із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 (вулиця Заливна,13 м. Миргород), на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (р/р 3111, МФО 305299, ідентифікаційний код за , вулиця Набережна Перемоги,50 м. Дніпро 49094), 176 (сто сімдесят шість) гривень 00 копійок судових витрат.

В іншій частині позовних вимог про стягнення процентів на прострочену заборгованість, пені та штрафу, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2018 року.

Суддя: ОСОБА_2