Постанова

іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 295/17364/15-ц

провадження № 61-5022 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «РК «РІО»,

представник позивача - адвокат ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 2 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Кочетова Л. Г., Товянської О. В., Гансецької І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РК «РІО» (далі - ТОВ «РК «РІО») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором № 20 від 10 лютого 2014 року про відшкодування витрат на утримання будинку, прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових витрат в розмірі 4 256 грн 29 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалося на те, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Згідно з договором № 1/1 від 01 листопада 2013 року ТОВ «РК «РІО» взяло на себе зобов'язання за плату надавати комунальні послуги та виконувати роботи з управління вказаним багатоквартирним будинком. 10 лютого 2014 року між товариством та відповідачкою було укладено Договір № 20 про відшкодування витрат та утримання будинку, прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових робіт та про умови користування житловим приміщенням (далі - Договір № 20), за яким ОСОБА_2 зобов'язалася своєчасно оплачувати надані товариством комунальні послуги. Відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на листопад 2015 року виникла заборгованість, яку товариство просило стягнути з неї на свою користь.

Відповідачка заперечувала проти позову, посилаючись на те, що укладений між нею та позивачем Договір № 20 втратив свою чинність, оскільки відповідно до вимог пункту 6.3. діяв до моменту встановлення Житомирською міською радою тарифу на утримання будинку та прибудинкової території, тобто до 29 грудня 2014 року, однак, позивач продовжував здійснювати нарахування за надані послуги не зважаючи на відсутність між ними договірних відносин. Не маючи затвердженого в установленому порядку тарифу, позивач не мав правових підстав на надання та нарахування вартості даних послуг. Крім того, вказала, що позивачем не надано на підтвердження позовних вимог доказів надання їй таких послуг та понесених витрат на здійснення цих послуг. Посилаючись на вищевикладене, просила відмовити ТОВ «РК «РІО» у задоволенні позову.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 23 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «РК «РІО» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю ТОВ «РК «РІО» факту надання ОСОБА_2 послуг по утриманню будинку та прибудинкової території.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 2 серпня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «РК «РІО» задоволено частково, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 23 червня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «РК «РІО» 2 877 грн 83 коп. заборгованості за надані послуги за період з січня 2014 року по листопада 2015 року, 1 218 грн понесених судових витрат, а всього стягнуто 4 095 грн 83 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що при ухваленні рішення місцевого суду останній порушив норми матеріального і процесуального права, його висновки не ґрунтуються на матеріалах справи. Разом з тим, апеляційним судом на підставі досліджених доказів встановлено наявність заборгованості відповідачки за надання їй позивачем комунальних послуг.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 2 серпня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги довідку ТОВ «РК «РІО» про своєчасну сплату нею витрат за надані послуги. Стягуючи заборгованість за технічне обслуговування ліфтів та вивезення побутових відходів, яка була включена у розрахунок, з січня по вересень 2014 року, суд не звернув увагу на те, що договір на технічне обслуговування ліфтів було укладено з позивачем 6 березня 2014 року, а їх технічне обслуговування розпочато тільки у вересні 2014 року, договір на вивезення побутових відходів з КП «АТП-0628» було укладено тільки 08 травня 2014 року. Крім того, апеляційний суд безпідставно не провів перерахунок за 2014 рік, оскільки фактичні витрати на утримання будинку за цей рік становили 189 372 грн, в результаті чого тариф мав би становити 0,88 грн за 1 кв. м. на місяць, тому позивач був зобов'язаний нарахувати компенсацію за надані послуги по листопад 2015 року включно у розмірі 1 220 грн 47 коп. Також апеляційним судом не взято до уваги акти-претензії та показання свідків про ненадання позивачем послуг за період з січня по червень 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, а ухвалою від 4 жовтня 2017 року - справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 січня 2018 року справу № 295/17364/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надійшло відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 315 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень) щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 60,3 кв. м.

1 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Плюс» та ТОВ «РК «РІО» (Керуюча організація) було укладено договір № 1/11 (далі - Договір № 1/11) на управління багатоквартирним будинком, згідно з яким Керуюча організація взяла на себе зобов'язання протягом певного терміну надавати послуги і виконувати роботи з управління багатоквартирним будинком № 53 по вулиці Перемоги у місті Житомирі.

Додатком № 3 до Договору № 1/11 визначено, що витрати на утримання та управління вищевказаного житлового будинку з розрахунку на 1 кв. м. складають 4 грн 99 коп.

10 лютого 2014 року між ТОВ «РК «РІО» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 20, за умовами якого відповідачка зобов'язалася своєчасно оплачувати надані товариством комунальні послуги.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Договору № 20 визначено, що ТОВ «РК «РІО» забезпечує утримання та управління житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Житомир, вулиця Перемоги, 53, та утримання прибудинкової території, а ОСОБА_2 бере участь у витратах товариства на виконання вказаних робіт пропорційно до площі квартири і відшкодовує витрати на електропостачання, водопостачання та водовідведення місць загального користування, згідно з показниками лічильників за тарифами, встановленими законодавством у строки та на умовах, що передбачені цим Договором.

Додатком № 2 до Договору № 20 передбачено, що витрати на утримання та управління житлового будинку складаються з таких послуг: вивезення сміття; технічне обслуговування та ремонт ліфтів; технічне обслуговування та ремонт димовентканалів двічі на рік; енергозабезпечення ліфтів; освітлення місць загального користування; прибирання прибудинкової території; прибирання сходових клітин; обслуговування систем водозабезпечення та каналізації; ремонт будинку раз на п'ять років. Вартість компенсації витрат на 1 кв. м. складає 4 грн 99 коп.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-ІV), позивач є управителем, а відповідач - споживачем комунальних послуг.

Статтею 19 Закону № 1875-ІV передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі договору, укладеного між споживачем і виконавцем (постачальником послуг). При цьому порядок надання цих послуг за договором, їх якість і кількість повинні відповідати вимогам, встановленим законодавством і статтею 16 цього Закону.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із розрахунком заборгованості по комунальних платежах ТОВ «РК «РІО» ОСОБА_2 за період з січня 2014 року по листопад 2015 року оплатила надані послуги частково у розмірі 2 114 грн 23 коп., а з листопада 2014 року взагалі припинила вносити плату за їх надання, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 4 256 грн 23 коп.

На виконання умов Договору № 1/11 ТОВ «РК «РІО» уклало ряд договорів з підприємствами - виконавцями робіт. Вказане підтверджується листами ПБВП «Магніт» та встановлено рішенням Адміністративної колегії Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10 грудня 2014 року № 1.16/-44р у справі 3.5-43/2014.

Вказаним рішенням Антимонопольного комітету України встановлено, що ТОВ «РК «РІО» розраховано економічно необґрунтований тариф на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території для житлового будинку по вулиці Перемоги, 53 у місті Житомирі.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 20 Закону № 1875-ІV споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не у повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Статтею 18 Закону № 1875-ІV передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України у редакції 2004 року чинній на час ухвалення рішень судами першої та апеляційної інстанцій у даній справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про надання ТОВ «РК «РІО» відповідачці послуг з утримання будинку, споруд і прибудинкової території. Крім того, апеляційний суд правильно виходив з того, що погоджені між позивачем та відповідачем тарифи, за якими здійснювалося нарахування до 29 грудня 2014 року, є економічно необґрунтованими. Вказана обставина встановлена рішенням Антимонопольного комітету України від 10 грудня 2014 року, а тому подальше нарахування здійснювалося за тарифами, встановленими рішеннями Виконавчого комітету Житомирської міської ради № 634 від 29 грудня 2014 року в розмірі 5 грн 03 коп. за 1 кв. м. та № 513 від 5 серпня 2015 року в розмірі 5 грн 90 коп. за 1 кв. м.

Зменшуючи розмір нарахованої позивачем заборгованості, апеляційний суд врахував рішення Антимонопольного комітету України від 10 грудня 2014 року та виходив із того, що ТОВ «РК «РІО» у розрахунку витрат не врахувало площу вбудованих приміщень, яка складає 7 037,90 кв. м., безпідставно внесло витрати на технічне обслуговування та ремонт димовентканалів, збільшило витрати на вивіз сміття з 1 140 грн 37 коп. до 1 694 грн. 26 коп. та на обслуговування ліфтів - з 5 369 грн 92 коп. до 5 665 грн 62 коп. При цьому судом наведені детальні розрахунки вартості послуг та заборгованості відповідачки по їх оплаті.

Таким чином, розглядаючи справу та скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку згідно зі статтями 57-60, 212-215, 303, 304, 316 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про відсутність між позивачем та відповідачем договірних відносин по утриманню будинку, споруд і прибудинкової території, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 відмовилася від укладення Договору про надання послуг з 1 лютого 2015 року, що підтверджується листом товариства від 26 серпня 2015 року № 182. ТОВ «РК «РІО» продовжувало надання їй послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що у свою чергу не звільняє споживача відповідно до вимог статті 20 Закону № 1875-ІV оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Посилання у касаційні скарзі на те, що нею у повному обсязі було здійснено оплату за надані послуги також не заслуговують на увагу, оскільки згідно з розрахунком ТОВ «РК «РІО», який міститься у матеріалах справи, ОСОБА_2 припинила вносити плату за надані послуги з листопада 2014 року.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо безпідставного нарахування апеляційним судом послуг починаючи з січня 2014 року. В період з 1 січня 2014 року по травень 2014 року Приватним підприємством «Магніт» (далі - ПП «Магніт») проводилися пусконалагоджувальні роботи на всіх ліфтах житлового будинку № 53 по вулиці Перемоги, 53, а у період з 1 травня 2014 року по вересень 2014 року було розпочато експлуатацію ліфтів у вказаному будинку без оплати за виконані роботи (лист ПБВП «Магніт» № 46 від 18 травня 2016 року та лист ПП «Магніт» № 45 від 20 травня 2016 року).

Доводи щодо нарахування компенсації за надані послуги по листопад 2015 року повинні були проводитися із розрахунку 0,88 кв. м. за 1 кв. м. є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки ТОВ «РК «РІО» здійснювалися нарахування на підставі Договору № 20, а у подальшому - за тарифами, встановленими рішеннями Виконавчого комітету Житомирської міської ради № 634 від 29 грудня 2014 року та № 513 від 5 серпня 2015 року.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його дії.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 2 серпня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 2 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний