Постанова

Іменем України

7 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 212/2001/16-ц

провадження № 61-2300 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року у складі судді Пустовіт О. Г. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року у складі суддів: Барильської А. П., Ляховської І. Є., Михайлів Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 подав позовну заяву до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 тривалий час працював у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» у шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання та висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 19 січня 2016 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30 %, з 11 січня 2016 року по 1 лютого 2017 року, з датою переогляду 1 січня 2017 року.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням йому заподіяно моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» у рахунок відшкодування моральної шкоди 275 000 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» у рахунок відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди 20 000 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 1 378 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що з урахуванням вимог статті 153, частини першої статті 237-1 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці» у відповідача виник обов'язок відшкодувати позивачу моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року в частині визначення розміру судового збору, стягнутого з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, змінено: зменшено з 1 378 грн до 551 грн 20 коп.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано того, що ні актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, ні довідкою МСЕК не підтверджено наявності у позивача моральних страждань. Укладаючи трудовий договір, позивач був обізнаний про небезпечні та шкідливі умови праці, підприємство дотримувалося вимог актів з охорони праці, а тому не може нести відповідальність за відшкодування шкоди.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

11 січня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював у період з 30 грудня 1987 року по 24 грудня 2015 року в шкідливих умовах праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми, підземним прохідником, підземним машиністом електровозу на шахті «Гвардійська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», отримав професійне захворювання.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, протоколом від 3 листопада 2015 року № 1470 у позивача встановлено професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група «В», ЛН першого-другого ст., вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок першої ст. з периферичним ангіодистонічним синдромом; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 16 грудня 2015 року підтверджено, що причиною зазначеного професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу (важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни - 40 при гранично допустимій до 30; зовнішнє фізичне динамічне навантаження, виражене в одиницях механічної роботи за зміну, Вт: при регіональному навантаженні (з переважною участю м'язів рук та плечового суглоба) для чоловіків - 52,2 при гранично допустимому 45; нахили корпуса (вимушені, більше 300), кількість за зміну - від 132 до 141 при гранично допустимих до 100; аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м. куб: із вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10 % до 70 % - 4,9 при гранично допустимій до 2,0; шум, еквівалентний рівень звуку в дБ, 88 при гранично допустимому до 80), внаслідок неможливості використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації у зв'язку з технологічним обмеженням робочого простору; недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничого обладнання, що виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, статті 153 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 19 січня 2016 року ОСОБА_4 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 30 %, з 11 січня 2016 року по 1 лютого 2017 року, з датою переогляду 1 січня 2017 року.

Частиною другою статті 153 КЗпП України визначено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (стаття 173 КЗпП України).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Доводи касаційної скарги про те, що актом розслідування та довідкою МСЕК не підтверджено наявності у позивача моральних страждань не знайшли свого підтвердження, оскільки незабезпечення роботодавцем безпечних і нешкідливих умов праці позивачу призвело до виникнення в останнього професійного захворювання та стійкої втрати працездатності.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди обґрунтовано виходили з того, що ОСОБА_4 втратив працездатність у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло в результаті дії негативних виробничих факторів під час виконання ним трудових обов'язків, відповідач, як роботодавець не забезпечив умов праці, а тому зобов'язаний відшкодувати позивачу завдану ушкодженням здоров'я моральну шкоду.

Судами попередніх інстанцій правильно застосовано положення статей 153, 237-1 КЗпП України, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик