Провадження 2/235/477/18
Справа №235/43/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі : головуючого судді Хмельової С.М.

за участю: секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 7 м. Покровськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачем ВАТ «ВК «ОСОБА_3 Західна №1», яке у теперішній час перейменоване в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» він перебував у трудових відносинах періодично з 14.05.1991 року по 02.09.2008 року та з 03.09.2003 року по 18.12.2010 року. Працював машиністом горно-виємочних машин 6 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. Був звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя.

05.07.2011 року складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, який затверджено в.о. Головного державного санітарного лікаря міста ОСОБА_4, йому встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз: Антрактоз, вузлова форма 1/1 р/7. Хронічне обструктивне захворювання легенів 2 ст., фаза загострення. Легенева недостатність другого ступеня. Захворювання професійне.

11.08.2011 року був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням. Йому було встановлено первинно 60% втрати професійної працездатності з 25.07.2011 року по 01.09.2013 року пневмоконіоз. Визнано інвалідом другої групи за професійним захворюванням.

Визначено потребу у медикаментозному лікуванні.

За висновком МСЕК від 05.09.2013 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності за профзахворюванням, враховано з 01.10.2013 року, встановлено безстроково, повторно безстроково визнано інвалідом 2 групи.

Постановою ВВД ФССвНВнВтПЗ України в м. Покровську йому були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались.

Позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода. Він тривалий час більше 28 років постійно працював в підземних умовах, весь час працював в умовах впливу шкідливих факторів.

Згідно пункту 16 акту, професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничого фактора пил.

У пункті 17 акту від 05.07.2011 року зазначено, згідно атестаційної карти умов праці №126 від 2006 року, запиленість повітря робочої зони склала 70,8мг/м3 (ГДК 10 мг/м3.

Таким чином, робота позивача на користь підприємства була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм.

Через захворювання внаслідок професійного захворювання, позивач став відчувати задишку змішаного характеру при незначному фізичному навантаженні, частий кашель нападоподібного характеру з важко відділяємим мокротинням, яке супроводжується болями у грудній клітині. Часто відчуває загальну слабкість, відчуття важкості, підвищення АД, періодично дискомфорт в області серця, головні болі, запаморочення, втомлюваність. Після огляду МСЕК було визначено потреби у медичній і соціальній допомозі, а саме медикаментозне лікування за професійними хворобами. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: «Д» нагляд та лікування у профпатолога, онколога, лікування в ОКБПЗ.

Протягом багатьох років він двічі на рік постійно проходить курс лікування для того, щоб підтримати свій стан здоровя. Більше трьох місяців на рік його непокоїть кашель. У теперішній час обмежений у рухах, не витримує значних навантажень, періодично відчуває загальну слабкість, недомагання, частий кашель, задишку. Ці обставини впливають на якість його життя та викликають моральні страждання. Відновлення здоровя неможливе, що підтверджується довідкою МСЕК, оскільки втрата професійної працездатності та інвалідність встановлені безстроково.

Позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві звязки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначаються на його психологічному стані.

Викладені обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, яка завдана позивачу профзахворюванням, внаслідок яких він втратив здоровя, яку він оцінює в 90 000грн. При цьому він виходить з того, що суттєво змінився його життєвий уклад, захворювання негативно вплинуло на психологічний стан, через що він відчуває розпач і переживання, невиліковні наслідки захворювання не залишають сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя, мають незворотний характер.

Позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на його користь 90 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому професійним захворюванням.

Позивач до судового засідання не зявився, уповноважив представляти його інтереси представника ОСОБА_5 на підставі договору про надання правової допомоги.

Представник позивача до судового засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, повязаної з отриманим професійним захворюванням не вказана і встановлених законодавчо доказів про її наявність не надано. Вважає, що вимоги позивача не відповідають розумності та справедливості. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Справу просив розглянути без участі представника відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.51-52).

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 14.05.1991 року по 02.09.2008 року та з 03.09.2003 року по 18.12.2010 року. Працював машиністом горно-виємочних машин 6 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 18.12.2010 року був звільнений за ст.40 ч.2 КЗпП України за станом здоровя (а.с.8-10).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 05.07.2011 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора - пил. Причиною професійного захворювання є запиленість повітря робочої зони складала - 70,8 мг/м3 (ПДК 10 мг/м3) (а.с.13-14).

У звязку з професійним захворюванням неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні.

Згідно висновку лікарсько-експертної комісії Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» від 08 червня 2011 року №1133 ОСОБА_1 встановлено діагноз: Пневмоконіоз: антракоз, вузлова форма 1/1, Р/Т. Хронічне обструктивне захворювання легенів другої стадії, фаза загострення. Легенева недостатність другого ступеня. Захворювання професійне вперше (а.с.16).

За висновком лікарсько-експертної комісії Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» від 02 серпня 2013 року №1552/1422 ОСОБА_1 встановлено діагноз: Пневмоконіоз: антракоз, вузлова форма 1/1, Р/Т. Хронічне обструктивне захворювання легень, друга стадія помірний перебіг. Легенева недостатність другого ступеня. Захворювання професійне, повторне (а.с.29).

Вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням 11.08.2011 року. Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у медичної та соціальної допомоги 11.08.2011 року медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності. Ступінь втрати працездатності у відсотках - 60% з 25.07.2011 року по 01.09.2013 року. Потребує медикаментозне лікування (а.с.11).

Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у медичної та соціальної допомоги та довідки до акта огляду від 05.09.2013 року медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності, причина інвалідності професійне захворювання, огляд проведено вдруге, інвалідність встановлена безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 60%. Потребує медикаментозне лікування та санаторно-курортне лікування (а.с.12).

Відповідно до ст.ст.1, 3 ст. 43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих звязків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обовязкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обовязків.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоровя потрібен певний час та грошові кошти.

Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоровя позивача.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 45000 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 81, 89, 141, 223, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, у якості відшкодування моральної шкоди 45000 (сорок пять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, буд.1а, .

Суддя