Справа № 513/980/17
Провадження № 2/513/128/18
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., секретаря Райчевої Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2017 року позивачка звернулась з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, що належав на праві приватної власності ОСОБА_2, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги вона мотивує тим, що прийняла спадщину, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивачка, належним чином повідомлена про розгляд справи до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала (а.с.94).

Представник Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився. Надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав (а.с.58).

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Як убачається з технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1966 році (а.с. 15-20), тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Таким чином, підставою виникнення у спадкодавця ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів.

Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно виписки з по господарської книги № 11 за 2011-2015 року Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області, власником будинку за адресою: АДРЕСА_1, рахувалася ОСОБА_2 (а.с. 13).

Згідно висновку про вартість майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 30 серпня 2017 року складає 61701 гривня (а.с. 23-35).

Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частина 1 ст. 1223 ЦК України встановлює, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 20 червня 2014 року секретарем Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області, реєстровий № 5, відповідно до якого позивачку призначено спадкоємцем усього належного їй на момент смерті майна (а.с. 9). Даний заповіт є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 61).

Як видно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, виданих Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

До дня своєї смерті вона проживала в АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою № 730 від 27 вересня 2017 року Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 12).

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

24 листопада 2014 року приватний нотаріус Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаков І.І. за заявою позивачки відкрив спадкову справу щодо майна ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. 13 лютого 2015 року нотаріус видав ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні спадкодавцеві: земельну ділянку площею 6,8291 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 0,2594 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану на АДРЕСА_1, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 59-94).

Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 22).

Оскільки позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, визнавши за позивачкою право власності на належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями за заповітом.

Виимоги позивачки про визнання за нею права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню, тому що на її ім'я складено заповіт на усе належне спадкодавцеві на момент смерті майно.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, ст.1223, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, ст. 89, ст.ст.258- 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Саратський районний суд Одеської області до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. І. Бучацька