Справа № 536/1817/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретаря Дяденко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 «Вересень» до ОСОБА_2 про тлумачення змісту правочину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 «Вересень» 11 жовтня 2017 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про тлумачення змісту правочину посилаючись, що 01 вересня 2008 року між ними та ОСОБА_3 власником земельної ділянки площею 3,31 га, кадастровий номер :02:000:0091, укладено договір оренди земельної ділянки № 33, зареєстрований у Кременчуцькому районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що 05 травня 2010 року зроблений запис за № 60, строк дії якого 10 років. 12 вересня 2011 року ОСОБА_3 помер, спадщину прийняв ОСОБА_4. В провадженні Кременчуцького районного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «Вересень» про визнання договору оренди земельної ділянки розірваним та зобовязання її повернути. В позовній заяві ОСОБА_2 стверджує, що розірвав договір оренди, про що письмово їх повідомив посилаюсь на п. 36 договору, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Зазначили, що п.36 договору не відповідає нормам закону та п. 39 Типового договору оренди землі, в якому передбачена необхідність сторін вказати перелік подій та фактів, з настанням яких стає можливим розірвання договору в односторонньому порядку.

В звязку з неоднаковим розумінням змісту п. 36 Договору оренди земельної ділянки від № 33 укладеного 01 вересня 2008 року між ними та ОСОБА_3 загальною площею 3,31 га, кадастровий номер :02:000:0091 просили надати його тлумачення та розяснити: чи відповідає вказаний пункт договору вимогам Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», п.39 Типового договору оренду землі та чи може бути реалізований п.36 в існуючій редакції договору, без допущення порушення прав іншої сторони договору.

Позивач ОСОБА_1 «Вересень» в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судової повістки, з заявою про відкладення або розгляду справи у їх відсутність до суду не зверталися, причини неявки не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, в задоволенні позову відмовити враховуючи надане нею заперечення.

В відповідності до ч.5 ст.223, п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у разі повторної неявки позивача, повідомленого належним чином, в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки позивач ОСОБА_1 «Вересень» 01 грудня 2017 року та 16 січня 2018 року в судові засідання свого представника не направили, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, то у відповідності до ч.3 ст.131 ЦПК України, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин, заяву необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ч.5 ст.223, п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 «Вересень» до ОСОБА_2 про тлумачення змісту правочину залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцять днів з дня її проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

СуддяОСОБА_6