АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2829/17 Номер провадження 22-ц/786/378/18Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 липня 2017 року

по справі за позовом Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення нарахованих відсотків та інфляційних втрат за договором кредиту.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 14 травня 2013 року між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №33 про надання останній кредиту в сумі 10000,00 грн.

Зазначають, що, для забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 14.05.2013 року між відповідачем ОСОБА_3 та КС «Полтава і полтавці» було укладено договір поруки. При цьому ОСОБА_2 умови кредитного договору щодо повернення кредиту належним чином не виконувала, у зв'язку з чим за період з 16 квітня 2014 року по 10 лютого 2017 року виникла заборгованість за відсотками у розмірі 55717,68 грн. Також, Кредитодавцем розраховано інфляційні втрати позивача у зв'язку з порушенням відповідачем свого зобов'язання, які за період із січня 2014 року по грудень 2016 року склали 7633,82 грн.; загальна сума заборгованості, відповідно, 63351,50 грн.

З урахуванням наведеного прохали стягнути на користь КС «Полтава і полтавці» з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість за нарахованими відсотками по кредитному договору №33 від 14.05.2013 року в розмірі 63351,50 грн., вирішити питання судового збору,

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 липня 2017 року позовні вимоги Кредитної спілки «Полтава і полтавці» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» відсотки за користування кредитом за період з 16 квітня 2014 року по 10 лютого 2017 року в розмірі 18576,00 грн., на відшкодування інфляційних втрат у зв'язку з простроченням зобов'язання - 7633,82 грн., неустойку у розмірі 500,00 грн., а всього стягнуто суму в розмірі 26709,82 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» 672,00 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

З цим рішенням не погодилась відповідач ОСОБА_2, яка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_2 відсотків за користування кредитом за період з 16.04.2014 року по 10.02.2017 року в розмірі 18576,00 грн., відшкодування інфляційних втрат у зв'язку з простроченням зобов'язання - 7633,82 грн., неустойку у розмірі 500,00 грн., а всього щодо стягнення суми в розмірі 26709,82 грн., скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що сума заборгованості за кредитом у період з 16.04.2014 року по 10.02.2017 року змінювалась у зв'язку з виконанням відповідачем рішення, а тому розрахунок суми відсотків, неустойки та інфляційних втрат, зроблений судом першої інстанції без урахування зазначених обставин, є невірним.

Вказує, що, згідно умов кредитного договору №33 від 14.05.2013 року, відповідач зобов'язувалась сплачувати відсотки за користування кредитом виключно на строк дії договору відповідно до графіку платежів. При цьому рішення Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2014 року про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 19760,49 грн. виконано, а тому, на думку апелянта, за відсутності відповідного зобов'язання у кредитному договорі, щодо нарахування відсотків за користування кредитом до моменту повного виконання зобов'язання по поверненню кредитних коштів, позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2013 року між Кредитною спілкою «Полтава і полтавці» (Кредитодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено кредитний договір №33, за умовами якого кредитодавцем надано позичальнику кредит в сумі 10000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 0,19% щоденно на залишок суми кредиту строком по 14 травня 2014 року (п.1.1 договору) (а.с.4-5).

Пунктом 4.2. кредитного договору сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів, які зазначили в графіку розрахунків, що є додатком до договору (а.с.6).

Також, 14 травня 2013 року між Кредитною спілкою «Полтава і полтавці»(Кредитор) та ОСОБА_3 (Поручитель) було укладено договір поруки №15, за умовами якого поручитель взяла на себе зобов'язання перед кредитором у тому ж обсязі, що і ОСОБА_2, в солідарному порядку, зокрема, щодо сплати заборгованості по кредиту, процентів, штрафних санкцій, відшкодування збитків та інших платежів, передбачених кредитним договором (а.с.7).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2014 року позов КС «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь КС «Полтава і полтавці» заборгованість за кредитним договором від 14 травня 2013 року № 33 в сумі 19760,40 грн., солідарно.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь КС «Полтава і полтавці» кошти в сумі по 121,80 грн. з кожного на відшкодування понесених судових витрат (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2014 року боржником виконано в повному обсязі лише 07.04.2017 року, а тому з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків, нарахована згідно п.1.1 кредитного договору за період з 16.04.2014 року по 10.02.2017 року, сума інфляційних втрат у визначеному розмірі за вказаний період та неустойка, зменшена з урахуванням вимог ч.3 ст.551 ЦК України.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За правилом ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалення рішення Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2014 року про стягнення грошової суми за договором позики, з урахуванням вимог ч.3 ст.1049 ЦК України, не припиняє обов'язку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму, передбачену статтею 625 цього Кодексу, а тому доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення суми відсотків та інфляційних втрат за період з 16.04.2014 року по 10.02.2017 року, є необґрунтованими, оскільки повне погашення заборгованості ОСОБА_2 мало місце лише 07.04.2017 року.

Пунктом 1.1. кредитного договору процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 0,19% щоденно на залишок основної суми кредиту.

Згідно п.8.1. договору, він набуває чинності з дня його укладення та діє до моменту повного виконання позичальником зобов'язань за цим договором.

Окрім того, п.9.1. кредитного договору (розділ 9 «Відповідальність сторін») передбачено, що при порушенні строків сплати основної суми кредиту та/або процентів, вказаних у графіку розрахунків, більше ніж на три дні, кредитор подвоює процентну ставку, вказану в п.1.1. до моменту повного погашення простроченої заборгованості. Якщо після закінчення місячного строку з дня подвоєння процентної ставки позичальник порушує строки сплати кредиту та/або процентів, то кредитор потроює процентну ставку, вказану в п.1.1. до моменту повного погашення простроченої заборгованості.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що вимога позивача про сплату відсотків за період з 16 квітня 2014 року по 10 лютого 2017 року є обґрунтованою, при цьому їх розрахунок, зроблений місцевим судом, є вірним.

Так, КС «Полтава і полтавці» обраховує заборгованість по відсоткам на підставі п.9.1. договору, виходячи з процентної ставки 0,57% за один день (0,19% х 3). Проте, такий розрахунок є необгрунтованим, оскільки, за своєю правовою природою заборгованість, обрахована за відсотковою ставкою 0,19% на день є заборгованістю за відсотками, а інші 0,38% (57%-19%) фактично є неустойкою, оскільки нараховуються у зв'язку з порушенням позичальником зобов'язання та їх нарахування передбачене у розділі 9 «Відповідальність сторін».

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

При цьому, як убачається зі змісту позовних вимог, КС «Полтава і полтавці» прохала стягнути на їх користь заборгованість за нарахованими відсотками по кредитному договору №33 від 14.05.2013 року та суму інфляційних втрат у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання.

Таким чином, стягнення неустойки не є предметом даних позовних вимог, а тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду в частині стягнення неустойки у розмірі 500,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 липня 2014 року, яке набрало чинності 25 липня 2014 року, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КС «Полтава і полтавці» стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 14 травня 2013 року №33, яка виникла станом на станом на 15 квітня 2014 року, в сумі 19760,49 грн., з яких борг за тілом кредиту - 9471,24 грн., нараховані проценти - 10289,25 грн. (а.с.10).

Як вбачається з інформації Київського ВДВС м. Полтава ГУТУЮ у Полтавській області від 13 квітня 2017 року за вих.№4/9343, в ході проведення виконавчих дій на адресу відділу ДВС надійшла заява КС «Полтава і полтавці» №471 від 10 квітня 2015 року про зменшення суми заборгованості, згідно якої станом на 10 квітня 2015 року залишок заборгованості ОСОБА_2 становив 17204,09 грн. (а.с.45).

Згідно п.4.2.1 Кредитного договору сторони погодили, що погашення кредиту здійснюється в наступному порядку: 1) у першу чергу здійснюються платежі на погашення процентів за користування кредитом згідно п.1.1 Договору; 2) у другу чергу здійснюються платежі на повернення основної суми кредиту.

Також, відповідно до відомостей, наданих КС Полтава і полтавці» у позовній заяві, які не спростовані іншою стороною, відповідач здійснювала наступні проплати:

-17.07.2014 року - 1000,00 грн.;

-14.08.2014 року - 1000,00 грн.;

-30.09.2014 року - 400,00 грн.;

-13.11.2014 року - 400,00 грн.;

-29.03.2016 року - 244,61 грн.;

-16.05.2016 року - 294,61 грн.;

-03.06.2016 року - 294,61 грн.;

-04.07.2016 року - 294,61 грн.;

-01.08.2016 року - 294,61 грн.;

-29.08.2016 року - 294,61 грн.;

-30.09.2016 року - 294,61 грн.;

-31.10.2016 року - 294,61 грн.;

-05.12.2016 року - 294,61 грн.;

-29.12.2016 року - 294,61 грн.

Вказані проплати позивачем зараховувались на погашення заборгованості по процентах згідно п.4.2.1 Кредитного договору, погашення боргу по основній сумі кредиту не проводилось. При цьому, як убачається з інформації Київського ВДВС м. Полтава ГУТУЮ у Полтавській області від 13 квітня 2017 року за вих.№4/9343, боржником сплачено залишок заборгованості в повному обсязі, з урахуванням залишку виконавчого збору, лише 07.04.2017 року (а.с.45).

Пунктом 4.3 Кредитного договору, визначено, що прострочення сплати кредиту та процентів згідно п.4.2. не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем.

З наведеного вбачається, що за період з 16.04.2014 року по 10.02.2017 року (межі позовних вимог) заборгованість по тілу кредиту не зменшувалась та становила 9471,24 грн., оскільки позивачем, згідно п.4.2.1 Кредитного договору, здійснені ОСОБА_2 проплати зараховувались на погашення заборгованості по процентах.А тому наведений місцевим судом розрахунок заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, де за розрахункову величину було взято заборгованість по тілу кредиту у розмірі 9471,24 грн., є вірним та до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на корить КС «Полтава і полтавці» підлягає сума боргу по відсотках у розмірі 18576,00 грн.

Застосування до даних правовідносин розрахунку розміру процентів згідно облікової ставки НБУ, є безпідставним, оскільки визначений п.1.1 кредитного договору розмір процентів - 19%, згідно п. 8.1. договору може нараховуватися до моменту повного виконання позичальником зобов'язань за цим договором.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про правомірність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь КС «Полтава і полтавці» суми інфляційних втрат за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 7633,82 грн., нарахованих згідно положень, викладених у Листі Верховного Суду України «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ « від 03.04.1997 року №62-97р.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що сума заборгованості за кредитом у період з 16.04.2014 року по 10.02.2017 року змінювалась, у зв'язку з виконанням відповідачем рішення, а тому розрахунок суми відсотків, неустойки та інфляційних втрат зроблений судом першої інстанції без урахування зазначених обставин є невірним, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки при нарахуванні вказаних сум (відсотки та інфляційні втрати), за розрахункову величину, згідно вимог закону, було правомірно взято суму боргу по тілу кредиту у розмірі 9471,24 грн., яка за 16.04.2014 року по 10.02.2017 року не змінювалась.

Посилання апелянта на те, що, згідно умов кредитного договору №33 від 14.05.2013 року, відповідач зобов'язувалась сплачувати відсотки за користування кредитом виключно на строк дії договору відповідно до графіку платежів, є безпідставним, оскільки кредитним договором (п.8.1) визначено, що правовідносини за ним діють до повного виконання позичальником зобов'язань за цим договором, та, відповідно до п.4.3 Кредитного договору, прострочення сплати кредиту та процентів згідно п.4.2. не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем. При цьому матеріали справи не містять відомостей про винесення КС «Полтава і полтавці» відповідного рішення про припинення нарахування процентів.

В частині відмови в задоволенні вимог до ОСОБА_3, рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 липня 2017 року не оскаржується, а тому апеляційним судом Полтавської області не переглядається.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що при подачі позову КС «Полтава і полтавці» було сплачено 1600,00 грн. судового збору, при цьому ціна позову складала - 63351,50 грн., а даним рішення визначено до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача сума коштів за відсотками та інфляційній втрати в розмірі - 26209,82 грн., тобто позовні вимоги задоволено на 41,37%.

З урахуванням наведеного з відповідача ОСОБА_2 на користь КС «Полтава і полтавці» необхідно стягнути 661,92 (1600,00*41,37%) грн. судових витрат.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому до уваги колегії суддів не приймються.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 липня 2017 року, в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» неустойки у розмірі 500,00 грн. та розподілу судового збору, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» неустойки у розмірі 500,00 грн., - відмовити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 липня 2017 року в частині стягнення заборгованості в загальній сумі - 26709,82 (двадцять шість тисяч сімсот дев'ять гривень 82 коп.) грн., - змінити, зменшивши загальну суму заборгованості, яка підлягає до стягнення зі ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» з 26709,82 (двадцяти шести тисяч семисот дев'яти гривень 82 коп.) грн. до 26209,82 (двадцяти шести тисяч двохсот дев'яти гривень 82 коп.).

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» 661,92 (шістсот шістдесят одну гривню 92 коп.) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ О.Ю. Кузнєцова

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун