Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2018 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

за участі секретаря судового засідання Мазур К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бар справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позивач мотивував свої вимоги тим, що 25.02.2009 року він уклав із ОСОБА_2 договір позики та надав відповідачу у позику грошові кошти у сумі 2175,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язалася у строк до 31.12.2009 року повернути йому усю суму разом. Відповідачем було порушено умови та строки виконання договору. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.03.2012 року на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 17371 грн., пеню 27000 грн., 3% річних 1129,36 грн., судовий збір 782 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення 120 грн. Відповідач не повернула борг, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення суми індексу інфляції, пені та 3% річних за період з 02.03.2012 року по 07.12.2016 року. 27.03.2017 року Барським районним судом Вінницької області винесено рішення по справі № 125/2348/16-ц. яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 25.02.2009 року пеню у розмірі 151301,43 грн., збитки від інфляції у розмірі 16495,50 грн., та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2487,15 грн. Після постановлення вказаного рішення суду ОСОБА_2 заборгованість не сплатила. Пунктом 6 договору позики від 25.02.2009 року передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу і 0,5% за кожен день прострочення сплати. Оскільки рішеннями Барського районного суду від 01.03.2012 по справі № 2-1477/11 (201/143/12) та від 27.03.2017 по справі № 125/2348/16-м охоплено період нарахування та стягнуто пеню, 3 % річних та індекс інфляції з 01.01.2010 року по 07.12.2016 року, а борг до цього часу не повернуто, просив стягнути пеню 3 % річних та індекс інфляції за період з 08.12.2016 року по день звернення до суду. Таким чином, за договором позики від 25.02.2009 року за період з 08.12.2016 року по 11.12.2017 року розмір пені складає 32049,50 грн., 3 % річних - 526,84 грн., а розмір інфляційних втрат складає 2353,77 грн.

Крім того, позивач зазначив, що 04.12.2009 року надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 14000 грн., а ОСОБА_2 зобов'язалася у строк до 01.08.2010 повернути йому усю суму разом. Відповідачем було порушено умови та строки виконання договору. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.03.2012 року на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 16592,36 грн, яка складається з заборгованості за договором у сумі 14000 грн, пені 631,40 грн, 3% річних 518,96 грн., суми індексу інфляції 1442 грн., судовий збір 165,92 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення 120 грн. Після постановлення вказаного рішення суду ОСОБА_2 заборгованість не сплатила. 27.03.2017 року Барським районним судом Вінницької області винесено рішення по справі № 125/2348/16-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача за договором позики від 04.12.2009 року за період з 02.03.2012 року по 07.12.2016 року пеню у розмірі 2438,80 грн, збитки від інфляції у розмірі 13294.40 грн, та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2004,49 грн. Однак відповідач не виконала умови договору позики та вимоги рішень Барського районного суду Вінницької області та борг не погасила. Пунктом 6 договору позики від 04.12.2009 року передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу і 0,01% за кожен день прострочення сплати. Оскільки рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.03.2012 року у справі №2-1477/11 та рішенням Барського районного суду Вінницької області від 27.03.2017 року у справі № 125/2348/16-ц охоплено період нарахування та стягнуто 3% річних та індекс інфляції з 01.08.2010 року по 07.12.2016 року, а борг до цього часу не повернуто, просив стягнути пеню, 3 % річних та індекс інфляції за період з 08.12.2016 року по сьогоднішній день. Таким чином, за договором позики від 04.12.2009 року за період з 08.12.2016 року по 11.12.2017 року розмір пені складає 516,60 грн, 3 % річних - 424,60 гри, а розмір інфляційних витрат складає 1897,00 грн, які позивач просив стягнути з відповідача.

Позивач у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що свої вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просив справу розглянути без його участі. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, відзив на позов не надала. Судова повістка повернулася з відміткою пошти про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано адресу відповідача за місцем його реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає.

Відповідно до ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, суд вважає, що відповідач була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки, письмових заперечень від неї не надходило.

За таких обставин суд вважає необхідним розглядати справу в заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяву позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

25.02.2009 ОСОБА_2 відповідно до договору позики отримала від ОСОБА_1 у борг 2175,00 доларів США та зобов'язалася повернути вказану суму до 31.12.2009 року, що підтверджується даними копії письмової розписки від 26.02.2009 року та рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.03.2012 року, вказаним рішенням суду на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 17371 грн., пеню 27000 грн., 3% річних 1129,36 грн., судовий збір 782 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення 120 грн. Рішення суду набрало законної сили 03.04.2012 року.

27.03.2017 року Барським районним судом Вінницької області винесено рішення по справі № 125/2348/16-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 25.02.2009 року пеню у розмірі 151301,43 грн., збитки від інфляції у розмірі 16495,50 грн, та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2487,15 грн.

04.12.2009 ОСОБА_2 відповідно до договору позики отримала від ОСОБА_1 у борг 14000 грн та зобов'язалася повернути вказану суму до 01.08.2010, що підтверджується даними копії вказаного договору, та рішення Барського районного суду Вінницької області від 01.03.2012. Вказаним рішенням суду на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 16592,36 грн, яка складається з заборгованості за договором у сумі 14000 грн, пені 631,40 грн, 3% річних 518,96 грн, суми індексу інфляції 1442 грн, судового збору 165,92 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення 120 грн. Рішення суду набрало законної сили 03.04.2012 року.

27.03.2017 року Барським районним судом Вінницької області винесено рішення по справі № 125/2348/16-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто за договором позики від 04.12.2009 пеню у розмірі 2438,80 грн, збитки від інфляції у розмірі 13294,40 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2004,49 грн, та судовий збір у розмірі 1880,22 грн. Рішення суду набрало законної сили 05.05.2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки обставина укладення договору позики між сторонами встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, то дана обставина не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними правовими нормами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач у судове засідання не зявилася, відзив на позов не надала, доказів погашення боргу перед позивачем не надала. Таким чином, у судовому засіданні було доведено, що між сторонами були укладені договори позики, рішеннями судів з відповідача було стягнуто заборгованість, однак, відповідач у порушення положень договорів позики, норм ЦК України не виконала взятого на себе зобовязання, та не виконує рішення судів, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. При цьому суд приймає розрахунки позивача, оскільки вони виконані арифметично вірно, відповідають умовам договорів та положенням закону, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути:

1) за договором позики від 25.02.2009 року:

- пеню 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення 32049,50 грн. (17371 грн. (сума боргу за рішенням суду від 01.03.2012 №2/201/143/12) * 0,5% * 369 дні);

- збитки від інфляції 2353,77 грн. (17371 грн. * 113,55% (сукупний індекс інфляції за період прострочення) - 17371 грн.);

- 3% річних 526,84 грн. (17371 грн. * 3% /365 дні * 369).

2) договором позики від 04.12.2009 року:

- пеню 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення 516,60 грн (14000 грн * 0,01 % * 369 дні);

- збитки від інфляції 1897,00 грн. (14000 грн. * 113,55% (сукупний індекс інфляції за період прострочення) - 14000 грн.);

- 3% річних 424,60 грн. (14000 грн. * 3% / 365 і*369).

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відтак, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за звернення до суду з вимогою майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263,265,280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 за договором позики від 25.02.2009 року за період з 08.12.2016 року по 11.12.2017 року пеню у розмірі 32049,50 грн., 3 % річних у розмірі 526,84 грн., а також суму інфляційних втрат у розмірі 2353,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 за договором позики від 04.12.2009 року за період з 08.12.2016 року по 11.12.2017 року пеню у розмірі 516,60 грн., 3 % річних у розмірі 424,60 грн3, а також суму інфляційних втрат у розмірі 1897, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем, або в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - відповідачем, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: