Постанова

Іменем України

08 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 454/1213/16-ц

провадження № 61-2881св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «Бурка В. В.»,

представник позивача - Бурка Валерій Володимирович,

відповідач - прокуратура Львівської області,

відповідач - держава Україна, в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка В. В.», яка подана представником Буркою Валерієм Володимировичем, на рішення Сокальського районного суду Львівської області, у складі судді Адамович М. Я., від 25 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Ніткевича А. В., Павлишина О. Ф., від 03 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року фермерське господарство «Бурка В. В.» (далі - ФГ «Бурка В. В.») подало позовну заяву до прокуратури Львівської та держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про стягнення коштів в сумі 1 млн. грн у відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що Бурка В. В. від імені ФГ «Бурка В. В.» звертався до прокуратури Львівської області із заявою про кримінальне правопорушення, яка надалі була скерована у прокуратуру Сокальського району, звідки він отримав відповідь про те, що у його заяві відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР.

Бурка В. В., вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути із відповідачів на користь ФГ «Бурка В. В.» завдану моральну шкоду.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ФГ «Бурка В. В.» відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки позивачем, всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності дій посадових осіб прокуратури Львівської області при розгляді його заяви про вчинений злочин від 20 квітня 2013 року та заподіяння йому цими діями чи бездіяльністю моральної шкоди.

03 листопада 2016 року ухвалою апеляційного суду Львівської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

У листопад 2016 року ФГ «Бурка В. В.» подало касаційну скаргу на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року.

10 січня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 березня 2017 року прокуратура Львівської області подала заперечення (відзив) на касаційну скаргу.

08 листопада 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ФГ «Бурка В. В.» до Прокуратури Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», і відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У касаційній скарзі ФГ «Бурка В. В.», в інтересах якого діє його представник - Бурка В. В., просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що районний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи та дійшов хибного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Вважає, що судами не були дотримані вимоги статей 8, 40, 55, 56, 150 Конституції України, статті 1176 ЦК України, статей 59, 60, 61, 214 ЦПК України, статей 55, 56, 214 КПК України.

Подані прокураторою Львівської області заперечення (відзив) на касаційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» обґрунтовано тим, що позивач не довів факту порушеного права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що Бурка В. В. в інтересах ФГ «Бурка В. В.» звернувся до прокуратури Львівської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за статтею 375 КК України відносно судді Сокальського районного суду Фарини Л. Ю., яка, на його думку, ухвалила завідома неправосудну постанову (а.с. 7-12).

Листом прокуратури Львівської області від 25 квітня 2013 року за № 06/3-124-05 вищевказана заява скерована для розгляду в прокуратуру Сокальського району Львівської області (а.с. 13).

З листа прокуратури Сокальського району Львівської області №59-63-13 від 08 травня 2013 року вбачається, що прокуратурою Сокальського району Львівської області повідомлено представника ФГ «Бурка В. В.» Бурку В. В. про те, що відомості за його заявою до ЄРДР не внесено у зв'язку з її безпідставністю. Роз'яснено порядок оскарження дій прокурора, які полягають у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у справі, дійшов висновку про те, що позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не було надано докази відповідно до викладених обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність фактичних обставин і правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. При розгляді справи судом не здобуто доказів на підтвердження незаконності дій посадових осіб органів прокуратури.

Частинами шостою, сьомою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Встановлено, що позивач звернувся з цим позовом у зв'язку з невнесення до ЄРДР заяви про кримінальне правопорушення, що регулюється нормами КПК України, статтею 303 якої передбачено право оскарження до слідчого судді дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Таке право було роз'яснено заявнику.

Таким чином, належним і допустимим доказом незаконності дій, бездіяльності органу прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення є виключно ухвала слідчого судді, якою задоволено скаргу заявника.

Згідно частини третьої статі 10 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 60 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно положень статті 213 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували незаконність бездіяльності органу прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, належить розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За відсутності факту вчинення протиправних дій, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).

Згідно із статтею 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, а визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Відмовляючи в задоволенні позову ФГ «Бурка В. В.», в інтересах якого діє його представник - Бурка В. В., суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення статей 23, 91, 94, 1167, 1176 ЦК України, положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» дійшли правильного висновку про те, що позивач не довів підстав, передбачених частиною першою статті 1176 ЦК України, для відшкодування йому моральної шкоди, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України). При цьому дії посадових осіб прокуратури Львівської області чи інших органів прокуратури при розгляді його заяви про кримінальне правопорушення протиправними у встановленому законом порядку визнані не були.

Порушень вимог статей 8, 40, 55, 56, 150 Конституції України судами при розгляді справи допущено не було.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка В. В.» залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк