Справа № 212/9708/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Козлова Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Мариненко І.О.

представника скаржника ОСОБА_1

представників Покровського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3

розлянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, скаргу ОСОБА_4 на постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2017 року заявник ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, просив визнати неправомірною та скасувати постанову №43547262 від 08.08.2016р. про арешт всього рухомого та нерухомого майна належного ОСОБА_4, винесену державним виконавцем Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_3 В обґрунтування вимог вказав, що постанова противорічить ЗУ «Про виконавче провадження», арешт накладено без урахування того, що до винесення постанови він допустив пропуск виплат аліментів, однак це відбулося з провини стягувача, яка своєчасно не надала виконавчий лист до виконавчої служби. Через це у нього виникла заборгованість по аліментам. На кінець 2016 року заборгованість була погашена та до теперішнього часу її не існує. Однак при зверненні заявника 26.07.2017 року до органу ДВС про скасування постанови про накладення арешту, ним була отримана відмова та рекомендація звернутись до суду.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 ОСОБА_1 скаргу підтримав в повному обсязі, просив задовольнити вимоги.

Представники ДВС ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в різних судових засіданнях, кожний окремо, проти вимог заперечували, переконані, що дії по накладенню арешту на майно є законними та такими, що відповідають ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження». Враховуючи, що виконавче провадження не завершене, знімати арешт з майна боржника безпідставним.

Вивчивши матеріали скарги, доводи заявника та представників ДВС, суд дійшов висновку, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів вбачається, що в провадженні держвиконавця перебуває виконавчий лист № 2/212/721 від 15.01.2003 року виданий Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень, щомісячно на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 13.01.2014 року розмір аліментів змінено, стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини зі всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з положенням ч.2 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.

В силу ч.1 ст.56 цього Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, в тому числі, є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС м.Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3, 08 серпня 2016 року накладено арешт на майно ОСОБА_4 та оголошено заборону на його відчуження.

Однак, при винесенні постанови про накладення арешту держвиконавцем не мотивовано необхідність накладення арешту на нерухоме майно, відповідно до положення ст. 57 Закону у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника, однак із змісту оскаржуваної ухвали не вбачається, чи наявна заборгованість у ОСОБА_4 понад три місяці.

Відповідно довідки - розрахунку заборгованості за аліментами станом на 01.11.2017р. борг становить 3999,20 гривень, Проте, вказана заборгованість була погашена у повному обсязі, що підтверджується копіями квитанцій. Борг по щомісячним платежам відсутній, що не заперечується сторонами.

Зважаючи на це, у ОСОБА_4 відсутня заборгованість зі сплати аліментів, тому вжиті державним виконавцем заходи у вигляді арешту майна є такими, що порушують право власності боржника на вільне розпорядження майном.

При цьому, обставин, які б свідчили про те, що відсутній інший спосіб забезпечення виконання рішення та державним виконавцем такі заходи вживалися, судом не встановлено.

Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до положення ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При цьому суд вважає необґрунтованою вказівку державного виконавця на те, що арешт, накладений на все майно ОСОБА_4 повинен бути збережений з метою запобігання можливого утворення заборгованості з аліментів у майбутньому.

В порядку цивільного судочинства підлягає захисту лише порушене право, в силу ст.15 ЦК України.

Згідно вимог ч.1 та ч.2 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Суд враховує, що про оскаржувану постанову щодо арешту майна від 08 серпня 2016 року ОСОБА_7 дізнався лише в липні 2017 року, після чого звернувся до Покровського ВДВС міста ОСОБА_8 ГТУЮ у Дніпропетровській області з метою врегулювання спірного питання в позасудовому порядку. Однак, на його клопотання про зняття арешту було відмовлено, у звязку з цим заявник був змушений звернутися до суду за відновленням своїх порушених прав.

З огляду на те, що про відмову державного виконавця у знятті арешту заявник дізнався 27 липня 2017 року, з листа про надання інформації, тому при зверненні до суду з даною скаргою ним не було пропущено строку, передбаченого ч.1 ст.449 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За вказаних обставин суд вважає, що подана ОСОБА_4 скарга є обґрунтованою, тому дії державного виконавця Покровського ВДВС міста ОСОБА_8 ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 з винесення постанови про накладення арешту від 08 серпня 2016 року належить визнати неправомірними, та скасувати постанову державного виконавця про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження від 08 серпня 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.1, ч.1 та ч.5 ст.13, ч.1 ст.56, ч.2 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.447, ч.1 та ч.2 ст.449, ч.2 ст.451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_4 на постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову №43547262 від 08.08.2016 р. про арешт всього рухомого та нерухомого майна належного ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, винесену державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_3

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ю. В. Козлов