Єдиний унікальний номер 219/5531/17 Номер провадження 22-ц/775/114/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

7 лютого 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Соломахи Л.І

за участю секретаря Марченко Я.О.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в залі судових засідань №4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2017 року, ухваленого судом у складі судді Павленко О.М. у місті Бахмуті Донецької області, в справі №219/5531/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.02.2007 року між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов'язань, покладених на неї кредитним договором, станом на 30 квітня 2017 року утворилась заборгованість у загальній сумі 51482,11 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4400,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 40854,39 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3300,00 грн., заборгованість по судовим штрафам 2927,72 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2017 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 45254,39 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій просила апеляційний суд скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2017 року за вимогами про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 45254,39 грн., та стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1392,00 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, одностороннім, без дослідження доказових матеріалів та не відповідає вимогам ст. ст. 57, 60, 131, 212, 213, 192 ЦПК України.

Вважає, що суд безпідставне прийняв до уваги факт нібито внесення нею 11.07.2014 року грошових коштів в розмірі 300,00 грн., а позивач скористався службовим становищем та

здійснив фальсифікацію стосовно внесення цієї суми.

Зазначає, що строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом у позивача сплинув і суд мав застосувати позовну давність, оскільки позовні вимоги позивача заявлено поза межами позовної давності з 01.01.2013 року по 01.01.2017 року.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду представник ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 92).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 14 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої відповідач отримав кредиту розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7).

З розрахунку заборгованості за договором від 14 лютого 2007 року вбачається, що заборгованість за кредитом станом на 30 квітня 2017 року становить 51482,11 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4400,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 40854,39 грн.; заборгованість за комісією - 3300,00 грн., заборгованість по судовим штрафам 2927,72 грн. (а.с. 4-6).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог саме в частині стягнення заборгованості в розмірі 45254,39 грн. та безпідставності заявлених вимог щодо стягнення сум комісії та штрафів.

Оскільки оскаржується судове рішення в частині стягнутих судом сум заборгованості та судового збору, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість цього рішення в цій частині.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 14 лютого 2007 року відповідачка ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір, який складається з анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого отримала кредит в розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З заяви-анкети, яка підписана відповідачем, вбачається, що «Я ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовій формі…» (а.с. 7 зв. стор.).

Підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та користуючись кредитними коштами, апеляційний суд вважає, що між сторонами по справі існують кредитні правовідносини, щодо яких сторони погодили істотні умови договору кредиту про суму кредиту, строку її повернення та розміру процентів.

Пунктом 5.5. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році (а.с. 13).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що нею не заперечується факт укладення кредитного договору на певну суму зі сплатою певного розміру процентів. Погашення кредиту здійснювалося нею до липня 2013 року.

Заперечуючи проти сплати у липні 2014 року чергових платежів в розмірі 300,00 грн., відповідачка, крім своїх пояснень, інших доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, щодо вказаних обставин суду не надала. Із заявою про розірвання договору до позивача не зверталася.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Банком надані певні доказі, які підтверджують, що відповідачка, користуючись кредитними коштами, періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом (останні платіж - липень 2014 року) (а.с. 54). Ці докази відповідачкою не спростовані.

Тому, довід апеляційної скарги про те, що вона не вносила грошові кошти в розмірі 300,00 грн. в рахунок сплати за кредитом в липні 2014 року, є необґрунтованим.

Стосовно доводу апеляційної скарги щодо спливу строків позовної давності, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що під час судових засідань в суді першої інстанції вона не заявляла клопотання ані письмово ані усно про застосування строків позовної давності.

За таких обставин, цей довід апеляційної скарги є безпідставним.

Відтак апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновок суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 51482,11 грн. є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 лютого 2018 року.

Судді: