Справа № 664/2463/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2018 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

у складі: головуючого судді Бойко В.П.

при секретарі Білій Ю.В.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олешки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3, 24.01.2013 року. На підставі рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14.03.2017 року №664/2680/16-ц з відповідача стягуються аліменти. Відповідач аліменти не сплачує, у зв'язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів в сумі 3449,07 гривень за період з 30.11.2016 по 01.10.2017 року. Просить стягнути заборгованість по аліментам та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 7361,69 гривень. Надано розрахунок.

Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін у справі та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач перебувала із відповідачем у шлюбі. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3, 24.01.2013 року. На підставі рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14.03.2017 року №664/2680/16-ц з відповідача стягуються аліменти. Відповідач аліменти не сплачує, у зв'язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів в сумі 3449,07 гривень за період з 30.11.2016 по 01.10.2017 року. Просить стягнути заборгованість по аліментам та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 7361,69 гривень. Надано розрахунок.

З матеріалів справи вбачається, що виконання зазначеного рішення суду проводиться у Олешківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Позивач посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів, тому має нести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України та сплатити неустойку (пеню).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням закону.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.

Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК).

Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувались у зв'язку з розшуком платника аліментів, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. ( ч.2, 4 ст.194 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України).

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України).

У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

В рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов'язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, в рамках даної справи не оскаржені.

Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам за вказаний період, обчисленої згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем ні боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів, в даному випадку це права ОСОБА_1, є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Олешківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість.

За таких обставин, у суду немає підстав вважати порушеним право позивача на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст.194-195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні.

Відповідно до положень ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз»яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

За змістом ст.196 СК України відповідальність у вигляді пені за виникнення заборгованості настає у разі винних дій боржника, відтак для застосування такого виду відповідальності необхідно встановити факт наявності у виникненні заборгованості вини особи, яка за рішенням суду зобов»язана сплачувати аліменти.

У постанові Верховного суду України від 11.09.2013 у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, та визначивши її загальну суму.

Встановлено, що аліменти на утримання сина відповідач не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість.

Суд вважає, що позивачка має право на стягнення неустойки (пені) з відповідача.

Перевіривши розрахунок позивача щодо розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд не вважає його правильним в зв'язку з чим не погоджується з сумою пені у розмірі 7361,69 коп. Враховуючи позицію Верховного Суду України, із врахуванням критерію періодичності платежів, суд враховує в якості прострочених сум заборгованість в ті місяці, в які сплата аліментів не проводилась, а саме грудень 2016 року, січень 2017 року та серпень 2017 року. Листопад 2016 року суд не враховує, оскільки нарахування аліментів(відповідно розрахунку державного виконавця) почалося 30.11.2016 року (в останній день місяця).

Застосовуючи механізм розрахунку пені згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України 01 липня 2015 року при розгляді справи за №6-94цс15, підлягає до стягненню:

- грудень 2016 року 667,68 гривень х 1% х30 днів = 200,30 грн.,

- січень 2017 року 705,01 гривень х 1% х30 днів = 211,50 грн.,

- серпень 2017 року 705,01 гривень х 1% х30 днів = 211,50 грн.,

Відтак, загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 623,30 гривень.

З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір.

Керуючись ст. 196 Сімейного кодексу України, пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», статтями 12, 13, 19, 81, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований с.К.Лагері Олешківського району Херсонської області, вул.Мічуріна, 146) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, с.К.Лагері Олешківського району Херсонської області, вул.Мічуріна, 146) пеню у розмірі 623,30 гривень.

В задоволенні інших вимог відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 640 грн.судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.П.Бойко

Повний текст рішення виготовлено 19.02.2018 року