Постанова

Іменем України

05 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 604/917/15-ц

провадження № 61-1645св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - Підволочиська селищна рада Тернопільської області,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -ОСОБА_6,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_7,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_8,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -ОСОБА_9,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -ОСОБА_10,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -ОСОБА_11,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -ОСОБА_12,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_13,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Романішин ЯрославОлександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Підволочиської селищної ради Тернопільської області на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області в складі головуючого - судді Кузьменко І. О. від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області в складі суддів: Сташківа Б. І., Жолудько Л. Д., Костіва О. З. від 10 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

31 липня 2015 року Підволочиська селищна рада Тернопільської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Романішин Я. О., про визнання договору дарування недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 31 липня 2014 року було укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дарунок комплекс будівель і споруд ринку по АДРЕСА_1.

При цьому, позивач вказує, що вказаний договір було укладено з порушенням вимог законодавства, так як у його тексті відсутній кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташовані будівлі та право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на цей об'єкт, що свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов.

Посилаючись на викладене вище, а також те, що нерухоме майно, яке було подаровано, знаходиться в межах населеного пункту смт Підволочиськ Тернопільської області та розташоване на землях комунальної власності, просила визнати договір дарування від 31 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я. О., комплексу будівель і споруд ринку по АДРЕСА_1, недійсним.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року, у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що незазначення у договорі дарування кадастрового номера земельної ділянки, на якій розміщений об'єкт нерухомості, який відчужується, не порушує прав позивача, який не був стороною спірного договору, і дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання його недійсним.

У касаційній скарзі Підволочиська селищна рада Тернопільської області просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, судами не враховано того, що Підволочиська селищна рада Тернопільської області виступає від імені власника земельної ділянки - територіальної громади, а земельна ділянка належить до земель комунальної власності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

14 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від відповідачів надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якій ОСОБА_5 і ОСОБА_4 вказують на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального права процесуального права та відсутні правові підстави для скасування судових рішень, якими не встановлено факту порушення прав, свобод та інтересів позивача укладенням спірного правочину, у зв'язку із чим, просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 31 липня 2014 року ОСОБА_5 подаровано ОСОБА_4 комплекс будівель і споруд ринку по АДРЕСА_1. Опис об'єкта - комплекс будівель і споруд ринку, в т.ч. торговий павільйон з адмінприміщенням загальною площею 413, 5 кв. м, торговий павільйон зі складським приміщенням загальною площею 135, 0 кв. м, вбиральня загальною площею 71, 0 кв. м, два торгових піднавіси загальною площею 103, 4 кв. м. Загальна площа згідно техпаспорта 722, 9 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я. О. (а. с. 10-11, 11 зворот).

Право власності ОСОБА_4 на вищеперелічене майно (комплекс будівель і споруд ринку) зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 липня 2014 року. Відомостей щодо земельної ділянки не зазначено (а. с. 52).

Судами також встановлено, що позивачем згідно із державним актом від 01 вересня 1997 року, передано Підволочиському районному споживчому товариству в постійне користування земельну ділянку для виробничих потреб і обслуговування будівель під об'єктом «Підволочиський продовольчий ринок» по АДРЕСА_1 (а. с. 153, 153 зворот).

Відповідно до довідки відділу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Підволочиському районі Тернопільської області від 02 вересня 2015 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 рахується під об'єктом «Підволочиський продовольчий ринок» (а. с. 159).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини другої статті 377 ЦК України та частини шостої статті 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Положення зазначених правових норм спрямовані на впровадження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані.

Таким чином, у договорі дарування (або іншому договорі про відчуження) будинку (будівлі, споруди) повинно бути позначено кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду.

Стаття 1 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду судами справи, передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду судами справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду судами справи, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як вбачається із матеріалів справи, Підволочиська селищна рада Тернопільської області обґрунтовувала порушення своїх прав як власника земельної ділянки, на якій знаходиться нерухоме майно, що було відчужене, незазначенням в договорі дарування її кадастрового номера.

Суди, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку, ті факти, що кадастровий номер земельній ділянці, на якій розташований подарований ОСОБА_5 ОСОБА_4 комплекс будівель і споруд ринку по АДРЕСА_1, станом на 31 липня 2014 року присвоєний не був; спірним договором питання про права та обов'язки Підволочиської селищної ради Тернопільської області на земельну ділянку вирішено не було та не покладено на позивача ніяких нових обов'язків і не призвело до звуження змісту та обсягу існуючих у ради прав на землю, яка ще 01 вересня 1997 року передала земельну ділянку Підволочиському районному споживчому товариству в постійне користування для виробничих потреб і обслуговування будівель під об'єктом «Підволочиський продовольчий ринок», дійшли правильного висновку про відмову в позові.

Отже, висновок судів про те, що відсутність в спірному договорі дарування умови щодо кадастрового номера земельної ділянки, не впливає на права чи інтереси Підволочиської селищної ради Тернопільської області.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Підволочиської селищної ради Тернопільської областізалишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О.В. Білоконь

С. Ф. Хопта