печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Остапчук Т.В. ,

при секретарі - Каранда С.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Тбіліського міського суду від 29.07.2016 року в частині стягнення державного мита із ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В:

Головне територіальне управління юстиції у м.Києві звернулось до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Тбіліського міського суду від 29.07.2016 року в частині стягнення державного мита із ОСОБА_1, який згідно матеріалів доручення проживає за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування поданого клопотання представник Головного територіального управління юстиції у м.Києвівказує на те, що Колегія у цивільних справах Тбіліського міського суду розглянула цивільну справу за позовом громадянки ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів і обмеження представницьких прав батька. Заочним Рішенням Тбіліського міського суду від 29 липня 2016 року позов громадянки ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів і представницьких прав батька - задоволено, і на відповідача покладено зобов'язання сплати судових витрат в розмірі 180 (сто вісімдесят) ларі на користь бюджету. У зв'язку з Заочним Рішенням Тбіліського міського суду Тбіліським міським судом видано виконавчий лист. Згідно з позовом, відповідач ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, персональний номер: НОМЕР_1) мешкає за адресою: Україна, АДРЕСА_1. Боржник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказував на те, що рішення не отримував. Предстанвик боржника - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, надала письмові заперечення. Предстанвик боржника - ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, надав письмові заперечення. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що в провадженні Тбіліського Міського суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітнього, нав'язування сплати аліментів, обмеження представницьких батьківських прав. Рішенням суду від 29.07.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце мешкання неповнолітнього ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Києві, Україна) місце мешкання матері ОСОБА_2. Зобов'язано відповідача ОСОБА_1 (персональний номер: НОМЕР_1) щомісяця виплачувати аліменти в розмірі 500 доларів США на користь неповнолітнього ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3) з дати порушення позову (19 квітня 2016 року). Обмежено відповідачу ОСОБА_1 (персональний номер:НОМЕР_1) представницьке право батька відносно у синові неповнолітньому ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3) в частині: присудження громадянства Грузії, отримання неповнолітнім паспорта громадянина Грузії та видачі згоди у зв'язку з надходженням на навчання в загальноосвітньої школи/установи, діючого на території Грузії. Зобов'язано відповідача ОСОБА_1 (персональний номер: НОМЕР_1) виплатити на користь ОСОБА_2 (персональний номер: НОМЕР_2) 150 (сто п'ятдесят) ларі. Зобов'язано відповідача ОСОБА_1 (персональний номер: НОМЕР_1) виплатити на користь у вигляді держ.податку на користь держбюджету 180 (сто вісімдесят ) ларі.

Відповідно до ч. 1 ст.462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ч. 1 ст.464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника. Відповідно до ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України. Згідно п. б ч. І ст.55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 1993 року передбачено, що у визнанні рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо: відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду. Крім того, п.б ч.2 ст.53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 1993 року визначено, що серед інших документів, до клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додається документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена. Як вказує боржник у своїх запереченнях, ні він, ні його уповноважена особа не були жодним чином повідомлені про виклик до Тбіліського міського суду для участі у розгляді цивільної справи, за результатами якого було винесено рішення про надання дозволу на примусове виконання якого подано дане клопотання. Боржнику не було відомо про наявність провадження у Тбіліському міському суді у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до нього, про дату, час та місце розгляду вказаної справи та про винесення Тбіліським міським судом рішення. Копія даного рішення Боржнику також не надходила. Про існування рішення Тбіліського міського суду від 29.07.2016 року та про зміст клопотання Боржнику стало відомо лише після ознайомлення його представника з матеріалами даної справи у Печерському районному суді м. Києва 18 січня 2018 року. Згідно ст. 466 ЦПК України до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України. Згідно п. 2, ч. 2 ст.. 468 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи. В порушення вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 1993 року до клопотання не додано документів, які б підтверджували, що Боржник був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у Тбіліському міському суді. Вищевикладені обставини свідчать про те, що Боржник був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі у Тбіліському міському суді з розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до нього, через те, що останній не був належним чином і вчасно повідомлений про розгляд справи, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання Головного територіального управління юстиції у м. Києві про надання дозволу на примусове виконання рішення Тбіліського міського суду від 29.07.2016 року. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Тбіліського міського суду від 29.07.2016 року в частині стягнення державного мита із ОСОБА_1, не підлягає задоволенню. Керуючись ст.ст. 462, 463, 464, 465, 466, 467,468 ЦПК України, ст. ст. 7, 35, 36 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 1993 року, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Тбіліського міського суду від 29.07.2016 року в частині стягнення державного мита із ОСОБА_1 - залишити без

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення. Особам, які не були присутні під час проголошення, протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання.

Суддя Остапчук Т.В.