Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 307/1411/16-ц

провадження № 61-527св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, Новоселицька сільська рада,

третя особа - Управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Бондаренка Ю. О., Куцин М. М.,

від 10 листопада 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Новоселицької сільської ради, третя особа - Управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області, про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Позовна заява мотивована тим, що він являється фактичним власником нежитлової будівлі колишнього фуражного складу КСГП «Полонина» і що йому рішенням Новоселицької сільської ради від 06 жовтня 2004 року № 168 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,03 га під реконструкцію складу колишнього КСГП «Полонина», у той же час рішенням цієї ж ради від 30 квітня 2007 року № 137 приватному підприємству ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди по АДРЕСА_1, для обслуговування магазину змішаних товарів. Зазначав, що йому стало відомо, що рішенням тринадцятої сесії VI-го скликання Новоселицької сільської ради від 15 листопада 2012 року № 621 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди» ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,03 га на умовах оренди по АДРЕСА_1.

Таким чином, надавши дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту відведення в оренду земельної ділянки для обслуговування складу площею 0,03 га по

АДРЕСА_1, вважав, що сільська рада позбавляє його можливості оформлення права власності фактично належної йому будівлі колишнього фуражного складу КСП «Полонина».

Крім того, вважав, що Новоселицька сільська рада позбавила його права обслуговувати належну йому частину складу, так як під'їзд до неї стає неможливим, що є грубим порушенням протипожежних норм.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просив суд визнати протиправним та скасувати рішення тринадцятої сесії VI-го скликання Новоселицької сільської ради «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди» від 15 листопада 2012 року № 621.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 вересня

2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звернення позивача до суду з позовом про оспорювання рішення сільської ради, яким було надано дозвіл ОСОБА_4 лише на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди, за відсутності самого проекту з конкретним місцем розташування орендної земельної ділянки є передчасним, так як наявність цього рішення само по собі не може порушувати його прав.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 листопада 2016 року рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 вересня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано рішення тринадцятої сесії VI-го скликання Новоселицької сільської ради «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди» від 15 листопада 2012 року № 621, яким надано дозвіл

ОСОБА_4 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,03 га на умовах оренди по АДРЕСА_1 (обслуговуванню складу).

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що рішення тринадцятої сесії VI-го скликання Новоселицької сільської ради «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди» від 15 листопада 2012 року за № 621 прийнято з порушенням норм статей 116, 120, 124 ЗК України.

У листопаді 2016 рокуОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

У січні 2017 року ОСОБА_3подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 має майнові паї на 91 % будівлі колишнього фуражного складу КСП «Полонина», а ОСОБА_4 має майнові паї на 9 % цієї будівлі, право власності на будівлі в установленому порядку не зареєстровано за сторонами та перебуває у їх користуванні.

Рішенням Новоселицької сільської ради від 15 листопада 2012 року № 621

ОСОБА_4 надано дозвіл на розбору проекту відведення земельної ділянки площею 0,3 га на умовах оренди по АДРЕСА_1 (обслуговування складу) і запропоновано йому виготовити проект відведення земельної ділянки площею 0,03 га на умовах оренди та затвердити виготовлений проект відводу земельної ділянки на черговій сесії сільської ради.

Встановлено, що на час розгляду справи вказане рішення не реалізовано, проект не виготовлено, так як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ведуть судові спори щодо правильності придбання кожним із них майнових паїв.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст, організація землеустрою, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу , інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок , вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З приписів статей 13, 16 Закону України «Про оренду землі», статті 116 ЗК України убачається, що укладання договору оренди земельної ділянки здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК України, або за результатами аукціону.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, враховуючи те, що позивач у порушення вимог статей 10, 60, 61 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) не надав суду жодних доказів того, що рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди, яка до того не була нікому передана ні у власність, ні у користування, будь-яким чином не порушує його охоронювані законом права та інтереси, а наявність цього рішення сама по собі не може порушувати його прав, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що сторони є власниками майнових прав, у них відсутні правовстановлюючі документи на будівлю, яка знаходиться на спірній земельній ділянці, а тому підстав для висновку, що рішення ради про надання дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею 0,03 га на умовах оренди порушує права та інтереси позивача, немає.

Відповідно до статті 413 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 листопада 2016 року скасувати, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області

від 01 вересня 2016 рокузалишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В М. Коротун

В. І. Крат

В. П. Курило