АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/2489/15-ц 22-ц/774/773/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 177/2489/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Товариство з додатковою відповідальністю компанія «Страхова компанія «Кредо»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року, яке ухвалене суддею Коваль Н.В. у м. Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТДВ «СК «Кредо») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування позову зазначило, що 07 лютого 2015 року між ТДВ «СК «Кредо» та ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7331653, відповідно до якого позивач зобов'язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

02.08.2015 року о 15:17 годині у м. Кривий Ріг по пр. Металургів відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю забезпеченого автомобіля Lifan620, реєстраційний номер НОМЕР_1, належного на праві власності ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Toyota Yaris, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю ОСОБА_4 було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 27046,78 грн., ОСОБА_1 було виплачено страховою страхове відшкодування в розмірі 25000,00 грн.

Посилаючись на те, що в момент ДТП керування транспортним засобом було здійснено ОСОБА_1, а не його власником ОСОБА_2, чим порушено п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ «СК «Кредо» просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1, як особи, винної в спричиненні шкоди, на свою користь в порядку регресу 50% сплаченого страхового відшкодування, що становить 12500,00 грн., а також здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року в задоволенні позову ТДВ «СК «Кредо» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТДВ «СК «Кредо» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи. Зокрема, позивач вважає, що судом невірно застосовані положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: суд застосував п. 33.4 та не застував п. 33.2 ст. 33 вказаного Закону, чим позбавив позивача права на отримання 50% страхового відшкодування порядку регресу у відповідності до положень ст. 38-1 Закону. Так, суд не врахував, що учасниками ДТП за їх спільною згодою в порядку, передбаченому п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 02.08.2015 року (європротокол), яким встановлено вину відповідача ОСОБА_1 у спричиненні шкоди внаслідок ДТП, а тому посилання суду на п. 33.4 ст. 33 Закону є безпідставним, оскільки учасники ДТП при складенні європротоколу звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про настання ДТП, тобто за таких обставин притягнення до адміністративної відповідальності не відбувається, а виплата страхового відшкодування страховиком здійснюється на підставі європротоколу. Однак, суд першої інстанції вказаний європротокол не досліджував, зазначивши, що він взагалі відсутній в матеріалах справи, дійшовши помилкового висновку про недоведеність вини відповідача у заподіянні шкоди та відсутність, у зв'язку з цим, підстав для задоволення позову.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 лютого 2015 року між ТДВ «СК «Кредо» та ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7331653, предметом якого є Lifan620, реєстраційний номер НОМЕР_1 (зв. а.с. 4).

02.08.2015 року о 15:17 годині у м. Кривий Ріг по пр. Металургів відбулась ДТП за участю забезпеченого автомобіля Lifan620, реєстраційний номер НОМЕР_1, належного на праві власності ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Toyota Yaris, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю ОСОБА_4 було заподіяно матеріальну шкоду.

За наслідками настання ДТП його учасниками складено повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди від 02.08.2015 року (європротокол) (а.с. 5).

Згідно звіту № 17028 про проведення незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу від 19 серпня 2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Yaris, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 27046,78 грн. (зв. а.с. 25-27).

21 серпня 2015 року ТДВ «СК «Кредо» ОСОБА_4, на підставі поданої нею заяви про виплату страхового відшкодування від 03.08.2015 року, було виплачено страхове відшкодування в сумі 25000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2769 від 21.08.2015 року (зв. а.с. 28).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини відповідача у спричиненні ДТП та заподіяння майнової шкоди ОСОБА_3, а тому підстави для застосування ст. 38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та стягнення з відповідача на користь позивача 50% сплаченого страхового відшкодування відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений в договорі.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи МВС України про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів МВС України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Згідно з розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.11.2011 року №698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 1 січня 2013 року затверджено в розмірі 25000,00 грн. потерпілому.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів автомобіля Lifan620, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Toyota Yaris, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та за відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв вказаних транспортних засобів, 02 серпня 2015 року ними було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

Також матеріалами справи підтверджено, що у зв'язку з настанням страхового випадку ТДВ «СК «Кредо» потерпілій ОСОБА_4, на підставі поданої нею заяви про виплату страхового відшкодування від 03.08.2015 року, 21 серпня 2015 року було виплачено страхове відшкодування в сумі 25000,00 грн. (зв. а.с. 28).

ТДВ «СК «Кредо» звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 з підстави, передбаченої п.п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначена відповідальність за порушення умов страхування, відповідно до п.п. 38.1.1 якої, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 ст.13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Стаття 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає особливості страхування цивільно-правової відповідальності окремих категорій громадян.

Так, відповідно до п. 13.2 вказаної статті, розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності.

Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Відповідно до полісу № АІ/7331653 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.02.2015 року, страхувальником автомобіля Lifan620, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_2 - пенсіонер, у зв'язку з чим при оформленні полісу їй надана пільга, передбачена п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Європотколом від 02.08.2015 року підтверджується та не заперечується відповідачем ОСОБА_1, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю забезпеченого автомобіля Lifan620, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, а не страхувальника ОСОБА_2

Отже, з викладеного вбачається, що ОСОБА_2 допустила порушення умов, передбачених п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ДТП відбулося без особистого керування страхувальником транспортним засобом, у зв'язку з чим особа, відповідальна за шкоду, заподіяна внаслідок ДТП, зобов'язана компенсувати страховику 50% відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 5 ст. 1187 ЦК України встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до змісту якої, майнова шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Отже, зі змісту положень ст. 1187, ч.1 ст. 1188, ст. 1166 ЦК України вбачається, що єдиною підставою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну шкоду є вина особи, яка її завдала.

Наявність або відсутність вини встановлюється на підставі доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів по відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.02.2013 року, відсутність постанови (ухвали) або вироку суду про визнання особи винною у вчиненні ДТП не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, відповідні документи, що стосуються ДТП є доказами, які повинні досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Отже, виходячи з презумпції вини, встановленої ЦК України для зобов'язань з заподіяння шкоди, відповідач по справі повинен довести відсутність своєї вини в ДТП.

Разом з тим, в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, ст.ст. 12, 81 ЦПК України в чинній редакції, жодних доказів в спростування своєї вини, відповідач ані суду першої, ані апеляційної інстанції не надав.

Натомість, вина відповідача ОСОБА_1 у заподіянні ДТП, яка мала місце 02.08.2015 року, підтверджується європротоколом від 02.08.2015 року (а.с. 6).

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції вказаного не врахував та не дослідивши європротокол від 02.08.2015 року, дійшов помилкового висновку про відсутність вини відповідача ОСОБА_1 у заподіянні ДТП, зазначивши взагалі про його відсутність в матеріалах справи.

При цьому, як вбачається з наявного в матеріалах справи європротоколу, він складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Відповідно до п. 14 європротоколу, водій автомобіля марки Lifan620, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 свою вину у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнав повністю.

Виходячи з того, що вина відповідача ОСОБА_1 у заподіянні ДТП встановлена європротоколом від 02.08.2015 року й відповідачем в суді жодними доказами не спростована, колегія суддів погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивача, приходить до висновку, що особою, відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є саме відповідач ОСОБА_1, на якого у відповідності до ст. 38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає покладенню обов'язок компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, що становить 12500, грн. (25000,00 грн. х 50%).

Також, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про відсутність підстав для застосування п. 33.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до врегулювання спірних правовідносин, оскільки учасники ДТП при складенні європротоколу звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи МВС України (на теперішній час - Національної поліції) про настання ДТП, тобто за таких обставин притягнення до адміністративної відповідальності не відбувається, а документом, що підтверджує вимогу про виплату страхового відшкодування є європротокол, а не відповідні документи про дорожньо-транспортну пригоду, які оформлені працівниками відповідних підрозділів МВС України (на теперішній час - Національної поліції).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1218,00 грн., а за подання апеляційної скарги - 2400,00 грн., всього на загальну суму 3618,00 грн. (а.с. 1, 126).

Враховуючи те, що позовні вимоги ТДВ «СК «Кредо» задоволено, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТДВ «СК «Кредо» сплаченого судового збору в розмірі 3618,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» - задовольнити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, 12500,00 грн. (дванадцять тисяч п'ятсот грн.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю компанія «Страхова компанія «Кредо» судовий збір в розмірі 3618,00 грн. (три тисячі шістсот вісімнадцять грн.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: