Справа № 569/8824/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Кучина Н.Г.

участю секретаря судового засідання Довбенко Г.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника органу опіки і піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Самолюк І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки і піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Рівненського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки і піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1, у позивача та відповідача без реєстрації шлюбу народилась спільна дитина - ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 видане 12.09.2014 року. ОСОБА_4 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. ОСОБА_5 проживає разом із позивачем, яка повністю матеріально утримує її, піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З самого народження дитини відповідач життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його фізичному, моральному та духовному вихованні. На сьогоднішній день сину вже 3 роки, як виглядає його батько він не знає. Батько не вітає свого сина ні на свята, ні на день народження. Відповідач жодного разу не цікавився успіхами дитини у садочку, не відвідував батьківські збори, не надає матеріальної допомоги дитині. Позивач вважає, що є достатні підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, вважають, що є достатні підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Додатково суду пояснили, що причиною звернення до суду з позовом є ухилення відповідача від виконання батьківських обов»язків стосовно сина. Зазначають, що з моменту народження сина і по даний час ОСОБА_4 ухиляється від виховання дитини, не цікавиться його здоров»ям, життям та розвитком, не утримує матеріально. Пояснила, що не чинила та не чинить ніяких перешкод ОСОБА_4 у спілкуванні з сином. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог. Суду пояснили, що ОСОБА_4 ще з 2015 року змушений був залишити спільне місце проживання з ОСОБА_3 та сином, переїхав жити за місцем реєстрації АДРЕСА_1. Пояснили, що раніше відвідував сина щотижня, потім рідше. Зараз вважають, що ОСОБА_3 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Пояснили, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, відповідач готовий добровільно сплачувати аліменти. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Заявляли клопотання про виклик свідків, проте в судові засіданні призначені на 04 січня 2018 року та на 16 лютого 2018 року не прибули.

Представник органу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. просила суд прийняти до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки питання про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_5, розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 11.10.2017 року. На комісії були присутні батьки ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 Заслухавши пояснення матері та батька, поспілкувавшись з малолітнім ОСОБА_5, комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На даний час дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_3.в АДРЕСА_2 у будинку створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Не заперечила проти задоволення позову.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що за три роки ОСОБА_4 жодного разу не з»являвся до сина, не вітав сина з Днем народження та не дарував подарунки, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться здоров»ям сина.

Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків,всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Рівне, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 12.09.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1960 /а.с.9_/.

З дослідженої в судовому засіданні довідки ДНЗ № 40 від 07.06.2017 року № 46 вбачається, що зі слів вихователів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вихованням та навчанням дитини, ОСОБА_5, займається мама ОСОБА_3 Вона бере активну участь у житті групи, відгукується на прохання, пропозиції вихователів, батьківського комітету, відвідує ранки та родинні свята, цікавиться успіхами сина. Батько, ОСОБА_4 у дошкільному закладі не з»являвся, тому про його участь у вихованні дитини вихователям не відомо /а.с. 31/

Згідно висновку органу опіки та піклування вбачається, що малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із ОСОБА_3 та старшим братом ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_2. В даній сім'ї створені належні умови для проживання, виховання, фізичного та розумового розвитку дитини. ОСОБА_5 відвідує ДНЗ № 40. Згідно інформації наданої дитячим навчальним закладом, тато ОСОБА_4 в садочок жодного разу не з»являвся. Питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_5 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 11 жовтня 2017 року. Комісія, як консультативно- дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.47-48/.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, суд надає дитині висловити свою думку і придає цій думці належну увагу.

Згідно положення ч.3 ст. 171 СК України, суд має право постановити рішення всупереч думки дитини , якщо цього потребують її інтереси. Тобто думка дитини має бути вислухана і врахована настільки, наскільки це відповідає її найвищим інтересам.

В судове засідання, призначені на 04 січня та 16 лютого 2018 року відповідач не з'явився, своїх додаткових пояснень не надав, явку свідків, яких просив допитати не забезпечив. Такі дії відповідача свідчать про відсутність інтересу до дитини

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є її ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року №1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України").

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітнього ОСОБА_5 і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Водночас, суд дійшов висновку, що зазначені обставин, які підпадають під визначення дій особи, як "ухилення від виконання батьківських обов'язків" не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_4 протягом тривалого часу не приймає участі у житті сина, не відвідує його, не цікавиться його здоров'ям, не надає йому матеріального утримання, не приймає участі в навчально-виховному процесі сина.

За вказаних обставин, враховуючи викладене вище, суд дійшов переконливого висновку про ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Суд переконаний в тому, що в даному випадку позбавлення батьківських прав матиме позитивний вплив на подальше життя дитини.

При вирішенні спору суд погоджується з висновком органу опіки та піклування від № 08-1627 від 18.10.2017 року про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

Одночасно, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу у справі зміст статті 169 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя та враховує, має постійне місце роботи; стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші.

На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища дитини та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 182, 183 СК України, приходить до висновку про доцільність стягнення аліментів у частці від доходу, а саме ? частину від його заробітку( доходу) , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати та буде відповідати інтересам дитини, а також засадам розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ст.164, ст.169 СК України, ст.ст.141,264,265,268,352,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки і піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, щодо його неповнолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання сина, ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з "08" червня 2017 р. (з дня подачі заяви до суду) і до досягнення дитиною повноліття.

Зобов'язати ОСОБА_3, відкрити особистий рахунок дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у відділенні Державного ощадного банку України у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі у розмірі 640 гривень 00 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає АДРЕСА_2

Відповідач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає АДРЕСА_1

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина