Справа № 386/1156/17
Провадження № 2/386/83/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Шкамерда К. С.

секретаря судового засідання Максютенко О.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Голованівськ справу за позовом ОСОБА_1 до Липовеньківської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Липовеньківської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.06.2016 року помер її чоловік ОСОБА_2. Після смерті її чоловіка залишилось спадкове майно, а саме дві земельні ділянки та частина квартири.

07.11.2016 року у строк визначений законом вона звернулась до ОСОБА_3 міської державної нотаріальної контори №1 із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка.

На одну із земельних ділянок їй було видано свідоцтво про прийняття спадщини, а щодо видачі свідоцтва про прийняття спадщини на земельну ділянку, що знаходиться на території Кіровоградської області Голованівський район с.Липовеньке площею 3,9417 га, кадастровий номер :02:000:0346, постановою державного нотаріуса від 22.11.2017 року їй відмовлено, у звязку з тим, що у неї відсутній правовстановлюючий документ , який би посвідчував право власності її покійного чоловіка на зазначену вище земельну ділянку. Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області було визнано право власності на зазначену вище земельну ділянку, але державний акт покійний ОСОБА_1 оформити не встиг, а тому земельна ділянка рахується за покійною матірю її чоловіка ОСОБА_4, відповідно до витягу із Державного земельного кадастру.

Позивач просить визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3,9417 га, яка розташована на території Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області кадастровий номер :02:000:0346 (право власності на яку згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_5.

У судове засідання позивач та її представник не з?явились, надіслали суду заяву, в якій просять справу розглядати без їх участі позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач представник Липовеньківської сільської ради в судове засідання не з?явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти позову не має.

В порядку ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи, що сторони до суду не з?явились, суд відповідно до ст.247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Кіровоградської області від 01.06.2006 р., помер - ОСОБА_2 (а-с.3).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 3,9417 га, що розташована на території Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яка належала матері спадкодавця ОСОБА_4, яка померла 28.11.2006 року.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 07.12.12 р. визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3,9417 га, що розташована на території Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яка належала матері спадкодавця ОСОБА_4, яка померла 28.11.2006 року.

Однак, державний акт покійний ОСОБА_1 оформити не встиг, а тому земельна ділянка рахується за покійною матірю чоловіка позивача - ОСОБА_4, відповідно до витягу із Державного земельного кадастру №НВ-017 (а-с.9).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.17 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що залишилась після смерті її чоловіка ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_1 не надано документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку (а-с.6).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №506-2016 спадкоємцями після смерті ОСОБА_1 є його дружина ОСОБА_1, син ОСОБА_6, який відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (а-с. 35).

Відповідно до розділу 11 п.4.20 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 .02.2012 р. № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві. Іншого порядку видачі свідоцтва про право на спадщину чинним Законодавством не передбачено.

Згідно абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Позивач в установленому законом порядку звернулась до державного нотаріуса для оформлення спадщини на земельну ділянку та їй необхідно було надати в нотаріальну контору правовстановлюючі документи на право власності на земельну ділянку, але через їх відсутність нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій.

Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути перешкодою у набутті позивачем права на вищезазначену земельну частку (пай).

У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено , що спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 .Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Документ про право власності на земельну ділянку відсутній. Оскільки спадкоємець ОСОБА_1 прийняв спадщину після померлої ОСОБА_4, але не оформив своїх спадкових справ (а-с.7).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017, виданого відділом у Голованівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 08.11.2017 року, право власності на земельну ділянку площею 3,9417 га, що розташована на території Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, належала матері спадкодавця ОСОБА_4, яка померла 28.11.2006 року,а-с.9.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Нормами статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи вищенаведене, керуючись положеннями ст.ст. 76-811, 263-265 ЦПК, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги, оскільки спірне майно належало спадкодавцю і спадкоємець, який у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса, бажає прийняти спадщину. Інших спадкоємців по справі немає і відсутні будь-які докази на спростування законності заявлених позивачем позовних вимог.

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює оформити прийняту спадщину та визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що є усі достатні підстави для визнання за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3,9417 га в межах Липовеньківської сільської ради Голованівського району в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 01 червня 2016 року та яку фактично прийняв чоловік позивачки ОСОБА_1, однак за життя не встиг її оформити.

Відповідно ст. ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову не заявлено вимоги про стягнення судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10,12, 76-81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1296 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Липовеньківської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3,9417 га яка розташована на території Липовеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області кадастровий номер :02:000:0346 (право власності на яку згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_4) в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_2, який помер 01 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Голованівський районний суд Кіровоградської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шкамерда К. С.