П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року місто Київ

Унікальний № 755/15198/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/65/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

при секретарі - Іваницькій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Арапіної Н. Є. 28 листопада 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2; треті особи: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», Моторне (транспортне) бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу «Chery Tiggo» д.н.з. НОМЕР_1, у розмірі 32 471 грн. 59 коп., стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. та судових витрат у розмірі 551 грн. 20 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 травня 2017 року (а.с.93) Моторне (транспортне) страхове бюро України залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 32 471 грн. 59 коп., моральну шкоду у розмірі 2 500 грн. та судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (а. с. 155 - 159).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 08 грудня 2017 року надіслав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Скаржник зазначає, що його було позбавлено права на правову допомогу, оскільки його представник ОСОБА_5 не збіг бути присутнім у судовому засіданні, а клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи не було задоволено.

Крім того, докази по справі знаходились у представника ОСОБА_2, тому скаржник був позбавлений можливості подати їх до суду.

Також зазначає, що шкоду автомобілю позивача він не завдавав, а тому її не визнав. Дані про визнання розміру заподіяної шкоди було сфальсифіковано судом. До того ж, судом не враховано, що позивач не звертався до страхової компанії щодо відшкодування завданої шкоди.

Скаржник вважає, що справу було розглянуто судом з порушенням правил територіальної підсудності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представники - ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, викладених у ній. Крім того посилались на те, зокрема, що ідея про відшкодування шкоди безпосередньо винуватцем, не беручи до уваги наявність договору ОСАЦВ, суперечить меті здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - захист майнових інтересів страхувальника. Суд був позбавлений можливості дослідити належним чином завірені документи щодо виплат страхового відшкодування ОСОБА_3, а також належним чином завірені матеріали страхового відшкодування наслідків ДТП. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення ОСОБА_2 про дату, місце та час дослідження, фактичні дані про те, що саме ФОП ОСОБА_7 був заявлений від ПАТ «Страхова компанія «Скайд» на проведення авто товарознавчого дослідження автомобіля. Крім того, суд не врахував, що позивач не звертався до страхувальника щодо відшкодування йому шкоди в межах суми страхового відшкодування - 50 000 грн., оскільки сума визначеного позивачем страхового відшкодування становить 32 471 грн. 59 коп., а отже страхове відшкодування у разі його наявності мало б бути відшкодоване ПАТ «Страхова компанія «Скайд».

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила її відхилити, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Відповідач своїми діями, які полягали в керуванні транспортним засобом з порушенням правил дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем позивача, внаслідок чого завдав автомобілю останнього матеріальної шкоди. Згідно Звіту авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, складеного оцінювачем ОСОБА_7, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становить 32 471 грн. 59 коп. Дане авто товарознавче дослідження проводилось оцінювачем ОСОБА_7 (ФОП «ОСОБА_7»), з яким ПАТ «Страхова компанія «Скайд» уклала договір про проведення незалежної оцінки з визначення розміру матеріального збитку. Крім того, позивач звертався до ПАТ «Страхова компанія «Скайд» із заявою про виплату страхового відшкодування, але даній страховій компанії анулювали ліцензію на провадження страхової діяльності, а також, позбавили членства в МТСБУ.

ОСОБА_4, представник ПАТ «Страхова компанія «Скайд» та представник МТСБУ до суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення рекомендованою кореспонденцією повісток-повідомлень, разом з тим конверт ПАТ «Страхова компанія «Скайд» повернувся до суду з відміткою «вибули», у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи і заперечення учасників справи та їх представників, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Chery Tiggo» д/н НОМЕР_1 (а.с. 7).

Так, постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Даною постановою встановлено, що ОСОБА_2 є винним у вчиненні ДТП, що мала місце 14 лютого 2016 року о 14 год. 30 хв., а саме: у зв'язку з неврахуванням дорожньої обстановки та не дотримання водієм ОСОБА_2 безпечного інтервалу і дистанції, останній допустив зіткнення з автомобілем позивача, що призвело до пошкодження обох автомобілів (а.с.8).

Як вбачається з Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 23 червня 2016 року №1387, ПАТ «Страхова компанія «Скайд» анульовано ліцензії на провадження страхової діяльності (а.с.26).

Згідно витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ на момент вчинення ДТП відповідальність за завдання шкоди автомобілем відповідача була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ 5540854, виданий страховою компанією ПАТ «Страхова компанія «Скайд», яке 31 травня 2016 року позбавлене права укладати договори страхування (а.с.141).

Згідно Звіту № 1706/15 про визначення вартості матеріального збитку від 22 березня 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_7, вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля «Chery Tiggo» д/нНОМЕР_1 становить 32 471 грн. 59 коп. (а.с. 9-12, 12зв.-13, 13зв.-16, 17-22).

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 та просив на підставі ст.ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 32 471 грн. 59 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування відповідачем позивачу матеріальної шкоди в розмірі 32 471 грн. 59 коп., крім того, для відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу діями відповідача, які пов'язані з пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 2 500 грн. Також, судом стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 551 грн. 20 коп. Крім того, з відповідача стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем у розмірі 32 471 грн. 59 коп.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності правова позиція ВСУ у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року).

Таким чином, провівши аналіз вищенаведеного та з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, винуватцем якої визнано відповідача, 32 471 грн. 59 коп.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначена сума матеріального збитку підтверджена Звітом № 1706/15 про визначення вартості матеріального збитку від 22 березня 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не завдавав матеріальної шкоди позивачу спростовуються, зокрема, постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року, а тому відхиляються колегією суддів.

В суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5, у зв'язку з незгодою зі Звітом № 1706/15 про визначення вартості матеріального збитку від 22 березня 2016 року, заявлялись, зокрема, клопотання про визнання даного доказу неналежним та недопустим, а також про призначення у справі комплексної судово-технічної товарознавчої експертизи. Разом з тим, в ході розгляду справи не наведено обґрунтованих підстав для визнання судом апеляційної інстанції вказаного Звіту неналежним та недопустимим доказом, оскільки авто товарознавче дослідження було проведено оцінювачем автотранспортних засобів ОСОБА_7 на замовлення ПАТ «Страхова компанія «Скайд», який діяв на підставі сертифіката суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_2, виданого Фондом державного майна України 14 січня 2015 року.

Що стосується призначення експертизи, в суді першої інстанції таке клопотання не заявлялось, у зв'язку з чим відсутні підстави для його задоволення у суді апеляційної інстанції.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, слід зауважити наступне.

З'ясовуючи факти, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Статтею 23 ЦК України визначено підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно роз'яснень п.9 вищевказаної постанови, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв'язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що діями відповідача спричинено позивачу моральні страждання, які пов'язані з пошкодженням його транспортного засобу. Керуючись принципами виваженості та розумності, колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції, а саме 2 500 грн. 00 коп.

Крім того, судом правильно вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н. Є. 28 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В.Головачов

О.В.Шахова