Єдиний унікальний номер 234/5989/17 Номер провадження 22-ц/775/112/2018
Категорія 5 Єдиний унікальний номер 234/5989/17
Номер провадження 22-ц/775/112/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Ситнік Д.Л.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 3 приміщення Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті апеляційні скарги ОСОБА_1 , Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 листопада 2017 року (суддя Демидова В.К.) у цивільній справі № 234/5989/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації про визнання права власності за набувальною давністю та за зустрічним позовом Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про визнання права розпорядження майном на праві власності,

ВСТАНОВИВ:

24.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до Управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, які в наступному збільшив (а.с. 55-57 т.1), та просив: 1) Визнати, що ОСОБА_1 власник автомобіля ЗАЗ-110270-40, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2 з приватним правом власності. 2) Зобов»язати відповідача відшкодувати шкоду в сумі залишкової вартості автомобіля на ІНФОРМАЦІЯ_1 Фонду Соціального захисту інвалідів та 3% річних за шість років. 3) Відшкодувати ОСОБА_1 шкоду в сумі 4000 гривень, посилаючись на наступне.

Після смерті свого батька - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та як інвалід за життя був забезпечений автомобілем, він мав право згідно Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999 (зі змінами на час смерті інваліда від 08.09.2010 року № 826) протягом шести місяців сплатити вартість одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за неї інвалідом. По теперішній час відповідач не вручив ОСОБА_1 рахунок на оплату з залишковою вартістю. Перша його заява до відповідача про викуп автомобіля була від 26.07.2011 року, тому він вважає, що 26.07.2011 року він уклав з відповідачем правову угоду. Шкода державі станом на 07.05.2017 року - це залишкова вартість автомобіля на 28.05.2011 року. Бездіяльність відповідача протягом 6 років призвела до не завершення угоди , спричинення збитків йому та державі.

У свою чергу, Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, який перейменований з Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить суд визнати за Департаментом право розпоряджатися майном на праві власності згідно із вимогами законодавства, а також постановити рішення про повернення (вилучення) у ОСОБА_1 автомобіля ЗАЗ 110270-40, 2006 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_1, у повному комплекті та передання вказаного автомобіля Департаменту.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 23 листопада 2017 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 23.01.2018 року, провадження у справі в частині позовних вимог Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації про повернення (вилучення) у ОСОБА_1 автомобіля ЗАЗ 110270-40, 2006 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_1 у повному комплекті та передання вказаного автомобіля Департаменту, закрите.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 листопада 2017 року (а.с.154-156 т.1) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено. У задоволенні зустрічного позову Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації про визнання за Департаментом права розпоряджатися майном на праві власності відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу ( а.с. 172-177 т.1), в якій просить: рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 листопада 2017 року скасувати в частині набувальної давності на підставі відсутності у ОСОБА_1 вимоги до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації по набувальній давності та необґрунтованості застосування судом першої інстанції ст. 3, 10, 11, 212, 215 ЦПК України, неможливості Департаментом соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації виконувати функцію правосуддя та постановити нове рішення, що ОСОБА_1 набув право власності за набувальною давністю ст.344 ЦК на спірний автомобіль, стягнувши на його користь понесені судові витрати, посилаючись на наступне.

Вважає, що Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації є неналежним відповідачем по справі, оскільки у нього відсутні позовні вимоги до нього, а Департамент не наділений Конституцією адміністративними правами, ними наділена ДОДА. Суд порушив ст. 124 Конституції України, якою визначено, що правосуддя здійснюється тільки судами, а право власності за набувальною давністю набувається тільки за рішенням суду, а не Департамента. Вважає, що доказом по справі є рішення суду першої інстанції 2013 року, яким встановлено, що його батько ОСОБА_3, як інвалід війни, отримав безоплатно автомобіль ЗАЗ 110270-40, 2006 року випуску, відповідно до акту приймання-передання №869484 від 07.05.2007 року. 28 травня 2011 року ОСОБА_3 помер. На час смерті він мешкав разом з батьком, а тому має право на викуп автомобіля. Після смерті батька, в межах передбаченого законом шестимісячного строку, 26.07.2011 року, 23.08.2011 року та 23.11.2011 року він звертався до Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької області державної адміністрації з усіма необхідними документами та заявами про бажання викупити спірний автомобіль. Однак, відповідач, в порушення вимоги постанови КМУ від 19 липня 2006 року №999, ст. 117 Конституції України не передав йому рахунок на оплату автомобіля, а тому його присутність у справі виключена, оскільки у нього відсутне право власності. Також вважає, що суд також порушив ст. 344 ЦК України, прийнявши зустрічний позов та заперечення відповідача, які не відповідають діючому законодавству. Суд безпідставно не розглянув його заяву про застосування до зустрічних позовних вимог строку позовної давності. Вважає рішення суду протизаконним згідно ст. 215 ЦПК.

Не погодившись з рішенням суду, Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації подав апеляційну скаргу, в якій просить: Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 листопада 2017 року скасувати в частині відмови Департаменту у задоволенні зустрічного позову про визнання за Департаментом право розпоряджатися майном на праві власності та ухвалити нове рішення стосовно визнання права Департаменту щодо розпорядження державним майном, а саме автомобілем ЗАЗ 110270-40, 2006 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_1, на праві власності та вилучити(повернути) власнику державного майна, або повернути на новий розгляд до Краматорського міського суду Донецької області для перегляду справи відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на наступне.

Вважає, що судом першої інстанції порушена ст.10 ЦПК України, а саме принцип змагальності сторін. Суд не прийняв до уваги доводи та докази по справі надані Департаментом. У 2013 році при розгляді цивільної справи за позовом Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що спірний автомобіль є власністю головного управління (Департаменту). Рішенням від 18.04.2013 року суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано з тих підстав, що позовні вимоги Головного управління не знайшли свого підтвердження в питанні незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_1 Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Головному управлінню відмовленно у відкритті касаційного провадження у справі. В зв»язку з проведенням АТО, Департамент був позбавлений можливості своєчасно отримати рішення суду. У липні 2017 року, отримавши судову повістку по цій справі, Департамент звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 Департамент не погоджується з ухвалою суду першої інстанції від 23 листопада 2017 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог Департаменту про повернення (вилучення) у ОСОБА_1 спірного автомобіля. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання за Департаментом права розпоряджатися майном на праві власності згідно із вимогами законодавства, суд першої інстанції не врахував, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому порядку питання повернення пільгового автомобіля не вирішене не було, тому залишається відкритим, що призводить до порушення прав, свобод та законних інтересів Держави та інших інвалідів. Крім того, на момент смерті інваліда термін експлуатації автомобіля становив чотири роки, тому безкоштовне залишення автомобіля ОСОБА_1, як сину померлого інваліда є безпідставним та таким, що суперечить вимогам законодавства України.

ОСОБА_1, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через Краматорський міський суд Донецької області, доводи поданої ним апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації заперечував, просив її відхилити.

Представник Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації ОСОБА_2 за довіреністю (а.с.3 т.2), в судовому засіданні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнала, наполягала на відмові в її задоволенні, доводи апеляційної скарги Департаменту підтримала, наполягала на її задоволенні.

Відповідно до пункту 9 розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинність з 15.12.2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши докази у справі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та апеляційна скарга Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль не належав його померлому батьку ОСОБА_3, а є державною власністю. ОСОБА_1 було відомо про відсутність у нього законних підстав для набуття права власності на спірний автомобіль, а тому його володіння спірним автомобілем не є добросовісним і правовий механізм для набуття у власність такого майна, передбачений ст. 344 ЦК України, в даному випадку не застосовується.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації про визнання за Департаментом права розпоряджатися майном на праві власності, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль є власністю держави і не потребує визнання права розпоряджатися ним на праві власності в судовому порядку.

Такі висновки суду першої інстанції апеляційний суд вважає законними та обгрунтованими.

Судом встановлено і вбачається з матеріалів справи, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 квітня 2013 року у задоволенні позовних вимог Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про витребування майна - автомобіля ЗАЗ 110270-40, номер кузова НОМЕР_1, 2006 року випуску, із чужого незаконного володіння, відмовлено ( т. 1, а.с.80-82). Рішення набуло законної сили.

Зазначеним рішенням встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 07 травня 2007 року ОСОБА_3 був переданий у користування автомобіль ЗАЗ 110270-40, номер кузова НОМЕР_1, 2006 року випуску.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

У встановлений законом шестимісячний строк після смерті батька ОСОБА_1 звернувся до Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької областної державної адміністрації з питання викупу автомобіля: вперше в липні 2011 року, а в останнє 23 листопада 2011 року, із заявами про викуп автомобіля. Документи ОСОБА_1, незважаючи на скорочений у шість місяців строк для вирішення вказаного питання, повертались без зазначення розрахункової суми для викупу автомобіля та зазначення розрахункового рахунку для переведення коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, в редакції що діяла до 15 грудня 2017 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апеляційний суд вважає правильним посилання суду першої інстанції на вищевикладені обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 квітня 2013 року, оскільки вони не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Доводом апеляційної скарги ОСОБА_1 є заперечення на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 11.07.2017 року (а.с. 61 т.1), якою замінено первісного відповідача Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної адміністрації належним відповідачем - Департаментом соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації. У відповідності до ст. ст. 292, 293 ЦПК України, в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, ця ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Ч.2 ст. 293 ЦПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Судом встановлено, що згідно з пп.1,3 Положення про Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації (нова редакція), затвердженого Розпорядженням голови облдержадміністрації від 15.02.2013 року №71 (а.с.83-93 т.1) Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації перейменований з Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації згідно з розпорядженням голови облдержадміністрації від 21 грудня 2012 року № 930 «Про структуру обласної державної адміністрації».

При винесенні ухвали від 11.07.2017 року суд першої інстанції керувався ч.1 ст. 33 ЦПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, якою передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред»явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Апеляційний суд вважає помилковим посилання суду першої інстанції при винесенні на ст. 33 ЦПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, однак виявлене порушення не впливає на законність рішення, оскільки фактично була здійснена зміна назви відповідача з Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації на Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом.

Згідно частини 1 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 3 статті 344 ЦК України встановлено, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 квітня 2013 року встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 07 травня 2007 року ОСОБА_3, тобто батьку позивача, автомобіль ЗАЗ 110270-40, номер кузова НОМЕР_1, 2006 року випуску, був переданий у користування.

Згідно п.6. Постанови КМУ від 19 липня 2006 року №999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» ( зі змінами, станом на 26.04.2007 року) інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Після закінчення зазначеного строку інвалід може користуватися таким автомобілем до отримання нового або повернути його структурному підрозділу соціального захисту населення чи управлінню виконавчої дирекції на умовах згідно з пунктом 14 цього Порядку.

Датою забезпечення автомобілем вважається день отримання його інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда на підставі акта приймання-передачі, виданого дилером підприємства - постачальника автомобілів для інвалідів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний автомобіль не належав його померлому батьку ОСОБА_3, а є державною власністю. ОСОБА_3 було відомо про відсутність у нього законних підстав для набуття права власності на спірний автомобіль за набувальною давністю, а тому його володіння спірним автомобілем не є добросовісним і правовий механізм для набуття у власність такого майна, передбачений ст. 344 ЦК України, в даному випадку не застосовується.

Довод апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо не застосування судом першої інстанції строку позовної давності за заявою позивача до зустрічних позовних вимог також не заслуговує на увагу, оскільки ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції зустрічні позовні вимоги Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації були розглянуті та в їх задоволенні було відмовлено по суті, а тому доводи апеляційної скарги щодо не застосуванням судом першої інстанції строку позовної давності апеляційний суд вважає безпідставними.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що при ухвалення судового рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції додержався норм матеріального і процесуального права, доводи ОСОБА_1не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

В зв»язку з залишенням апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, його вимоги щодо покладення судових витрат на Департамент не підлягають задоволенню .

Щодо доводів апеляційної скарги Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації апеляційний суд приходить до наступного.

Ст. 10 ЦПК України, в редакції що діяла до 15.12.2017 року, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 23 листопада 2017 року, яка постановою Апеляційного суду Донецької області від 23 січня 2018 року залишена без змін, провадження у справі в частині позовних вимог Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації про повернення (вилучення) у ОСОБА_1 автомобіля ЗАЗ 110270-40, 2006 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_1 у повному комплекті та передання вказаного автомобіля Департаменту закрите.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 23 січня 2018 року апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації залишено без задоволення, ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 23 листопада 2017 року про закриття провадження у справі залишено без змін. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття.

Доводи апеляційної скарги Департаменту щодо не погодження з ухвалою суду першої інстанції від 23 листопада 2017 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог Департаменту, не погодження з рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18.04.2013 року, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки обставини, встановлені цими судовими рішеннями не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України ( в редакції, що діяла до 15.12.2017 року), та ч.4 ст. 82 ЦПК України (в діючій редакції).

Ч.1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч.1 ст. 318 ЦК України передбачено, що суб»єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтєю 2 цього Кодексу.

Ч.2 ст. 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб»єкти публічного права.

Ч.1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що спірний автомобіль є власністю держави, а тому не потребує окремого визнання за Департаментом права розпорядження на праві власності в судовому порядку.

Керуючись викладеним, апеляційний суд вважає, що при ухвалення судового рішення в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання за Департаментом права розпоряджатися майном на праві власності, суд першої інстанції додержався норм матеріального і процесуального права, доводи Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації залишити без задоволення .

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді:

Повний текст постанови складений : 14 лютого 2018 року

головуючий-суддя: