Справа № 2-896/2003 Провадження № 22-ц/795/210/2018 Головуючий у I інстанції - Хоменко Л.В. Доповідач - Євстафіїв О. К.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Страшного М.М.,

при секретарі Шкарупі Ю.В.,

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

особа, яка подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4,

на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року; суддя - Хоменко Л.В.; час, місце ухвалення і дата складання повного її тексту: 31 жовтня 2017 року, м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, у якій просив скасувати постанову судді Чернігівського районного суду від 11.12.2003, копію якої ним отримано 13.09.2016, про стягнення з нього - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на їхню доньку і роз'яснити ОСОБА_2, що її вимоги про стягнення з нього аліментів можуть бути розглянуті у позовному провадженні. Свою заяву ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що:

- він не ухилявся від утримання доньки ОСОБА_5, він її утримував - надавав ОСОБА_2 кошти для різних потреб доньки. Отже між ним і ОСОБА_2 існує спір про право,

- заяву останньої про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на їхню доньку розглянуто за відсутності згоди на це ОСОБА_3, без повідомлення його судом про надходження цієї заяви і без пропозиції надати згоду на її задоволення судом або заперечення щодо цього,

- вищевказана постанова про стягнення аліментів ухвалена без дотримання положень ч. 2 ст. 82 СК України, оскільки суддею не враховано, що на дату її ухвалення ОСОБА_3, крім доньки ОСОБА_5, мав іще двох неповнолітніх дітей, яким він допомагав і які внаслідок ухвалення постанови, про яку йдеться, стали матеріально менш забезпеченими.

Оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_3 задоволено: згадану постанову скасовано і учасникам справи роз'яснено, що її скасування є підставою для розгляду у позовному провадженні заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на їхню доньку. Постановляючи дану ухвалу, суд І інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 подав заяву про незгоду з зазначеною постановою.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу та винести ухвалу про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_3 Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- станом на 01.01.2005 - на дату введення у дію ЦПК України у його редакції згідно з Законом від 18.03.2004 № 1618-ІV постанова судді Чернігівського районного суду від 11.12.2003 набрала законної сили, у зв'язку з чим вона могла бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 1 місяця,

- можливості оскарження постанови суду до того ж самого суду не було передбачено,

- на даний час Указ Президії Верховної Ради УРСР «Про деяку зміну порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей» не підлягає застосуванню.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу.

Виходячи з правових позицій, викладених в абз. 7 підп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 3-рп/2010 від 27.01.2010 у справі № 1-7/2010, в абз. 2 підп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 12-рп/2010 від 28.04.2010 у справі № 1-30/2010 і в абз. 4 підп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 18-рп/2010 від 08.07.2010 у справі № 1-43/2010, суд дійшов висновку про те, що ухвала, на яку представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Так, по справі встановлено наступне.

Постановою судді Чернігівського районного суду від 11.12.2003 задоволено заяву ОСОБА_2 і стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на їхню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 24.11.2003 і до її повноліття (арк. 110). Дана постанова набрала законної сили і звернена до виконання, що підтверджено наступним:

- ОСОБА_3 неодноразово сплачував аліменти на користь ОСОБА_2, а саме: 07.12.2005 - 50 грн 00 коп., 18.01.2006 - 20 грн 00 коп., 14.03.2006 - 40 грн 00 коп., 26.09.2006 - 40 грн 00 коп., про що свідчать копії поштових повідомлень про грошовий переказ відповідного змісту (арк. 112). Такі ж самі відомості ОСОБА_3 зазначає у поясненнях по справі № 553/1736/14-ц, що розглядалася Ленінським районним судом м. Полтави, про яку йтиметься нижче (копія цих пояснень на арк. 113-121);

- 22.02.2006 відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-896 від 11.12.2003, виданого Чернігівським районним судом на виконання згаданої постанови про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на доньку. Постановами державного виконавця накладено арешт на зареєстроване за боржником нерухоме майно, а саме: 10.12.2010 - на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2, 22.04.2011 - на 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3, 25.11.2015 - на квартиру АДРЕСА_1. Це підтверджено повідомленням Подільського ВДВС м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № 16836 від 17.07.2017 (арк. 89-90);

- ОСОБА_3 двічі: 21.08.2014 та 24.11.2014 звертався до Ленінського ВДВС Полтавського міського управління юстиції з заявами щодо належного обчислення розміру заборгованості ОСОБА_2 за аліментами на доньку ОСОБА_5 та про надання йому відповідного розрахунку (копії цих заяв на арк. 98-99, 102-103);

- з травня по листопад 2014 р. Ленінським районним судом м. Полтави розглядалася справа № 553/1736/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення способу участі у вихованні доньки та спілкуванні з нею. У ході розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідно до довідки-розрахунку Ленінського ВДВС Полтавського міського управління юстиції № 6224/03.03-34/3 від квітня 2014 р., заборгованість ОСОБА_3 по несплачених аліментах в період з липня 2008 по квітень 2014 р. становить 54395 грн 25 коп. Дана справа розглядалася за участю ОСОБА_3 Це підтверджено копією рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.11.2014 по справі № 553/1736/14-ц (арк. 104-109). Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, це рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.03.2015 (реєстровий № даної ухвали 43534821).

В матеріалах справи відсутні дані про направлення судом ОСОБА_3 копії позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на доньку ОСОБА_5.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

У ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 принаймні з 07.12.2005 достовірно відомо зміст вищевказаної постанови, що він протягом тринадцяти років не оспорював її і що він виконував дану постанову. З цього випливає, що ОСОБА_3 був згоден з нею. Жоден з доводів заяви останнього про скасування постанови від 11.12.2003 цього висновку не спростовує.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він не ухилявся від утримання доньки ОСОБА_5, що він її утримував, що між ним і ОСОБА_2 існує спір про право, що заяву останньої про стягнення аліментів на доньку розглянуто за відсутності на це його згоди апеляційним судом відкидаються як такі, що не мають значення для справи в силу абзаців 3-7, 9 ст. 1 Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про деяку зміну порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей».

Виходячи з обставин, встановлених по даній конкретній справі, які описано вище, задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на їхню доньку без повідомлення судом ОСОБА_3 про її надходження і без пропозиції надати згоду на задоволення цієї заяви або заперечень проти неї не є підставою для задоволення заяви ОСОБА_3 про скасування постанови судді. Дані обставини є підставою для висновку, що заява ОСОБА_3 не підлягає залишенню без розгляду у зв'язку з пропуском строку на її подання, а підлягає вирішенню по суті. До того ж, посилання ОСОБА_3 на те, що копію постанови судді Чернігівського районного суду від 11.12.2003 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на їхню доньку ОСОБА_5 він отримав 13.09.2016, наявними у матеріалах справи доказами не спростовано.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення вимог ОСОБА_3 про скасування постанови, про яку йдеться, відсутні.

Отож оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням ухвали про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_3

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, так як скасування оскаржуваної ухвали має місце у порядку ч. 4 ст. 367 ЦПК України. а не з наведених у ній мотивів.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ч. 1 п. 1, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково, ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування постанови судді Чернігівського районного суду від 11 грудня 2003 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Повну ухвалу виготовлено 12.02.2018.

Головуючий:Судді: