АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
номер апеляційного провадження 22 -ц/796/438/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегія суддів

судді - доповідача : Білич І.М.

суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представника відповідача Стефан А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) „Київводфонд" -Мельниченко Олени Петрівни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року ухвалене під головуванням судді Дніпровського районного суду міста Києва Савлу Т.В.

у справі № 755/6617/ 16 -ц за позовом ОСОБА_3 до Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) „Київводфонд" про стягнення грошових коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в квітні 2016 року ставив питання про стягнення грошових коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги в розмірі 9788, 26 гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 січня 2015 року між сторонами по справі було укладено договір б/н про надання поворотної фінансової допомоги за умовами якого він передав відповідачу грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі 6 тисяч гривень, які відповідач зобов'язувався повернути до 31 травня 2015 року. Передача ним коштів підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру. Після закінчення строку договору, відповідач грошові кошти не повернув. Тому звертаючись до суду позивач просив стягнути 6 тисяч гривень як суму основної заборгованості, інфляційні втрати у розмірі 196,80 гривень; 20% у розмірі 1035,65 гривень передбачених п.п.4.2 п. 4 договору про надання поворотної фінансової допомоги, а також пеню у загальній сумі 2555, 84 гривни.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року позов ОСОБА_3 було задоволено.

Стягнуто з Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) „Київводфонд" на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 12 січня 2015 року в розмірі 6 000 гривень, інфляційні втрати у розмірі 196,80 гривень; 20% річних у розмірі 1035,65 гривень, пеню у загальній сумі 2555, 84 гривень, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 гривень, а всього на загальну суму 10339 гривень.

Позивач будучи повідомленим про розгляд справи належним чином повторно не з'явився в судове засідання, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач вказував на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального права. Так як судом не було взято до уваги, що відповідач є учасником бюджетного процесу та одержувачем бюджетних коштів і на всі потреби своєї господарської діяльності отримує фінансування з місцевого бюджету міста Києва, а тому отримання додаткових грошових коштів від фізичної особи та підписання договору фінансової допомоги було недоцільним та невигідним для підприємства.

А також те, що директором підприємства при укладенні договору було порушено положення ст. 238 ЦК України, оскільки він будучи представником сторони боржника вчинив правочин в інтересах іншої особи - ОСОБА_3 та всупереч інтересам юридичної особи яку він представляв.

Що на думку представника відповідача вказує, що генеральним директором з перевищенням повноважень без дозволу розпорядника бюджетних коштів, були взяті кошти, і це призвело до порушення бюджетного законодавства та виникнення не бюджетної заборгованості, і свідчить про нікчемність такого правочину.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 12 січня 2015 року між ОСОБА_3 та Спеціалізованим водогосподарським комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) „Київводфонд" було укладено договір б/н про надання поворотної фінансової допомоги відповідно до якого ОСОБА_3 надав поворотну фінансову допомогу відповідачу у національній валюті України в сумі 6 000 гривень на безоплатній основі, яку відповідач зобов'язувався повернути до 31.05.2015 року ( п. 1, п.п.2.1, 2.2, 2.3 п. 2 договору).

Колегія суддів вважає правомірними висновки суду в частині того, що договір поворотної фінансової допомоги за своєю природою є договором позики, а операції з надання в позику коштів оформляються відповідно до вимог глави 71 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст.1046 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума його не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми ( ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей, тобто є реальним. Грошові кошти позивачем було внесено на рахунок відповідача, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 2 від 12 січня 2015 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та в такій самій якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку , що встановлені договором.

Враховуючи положення п. п 2.3 п.2 договору поворотна фінансова допомога підлягала поверненню до 31 травня 2015 року і вважалася повернутою позичальником з моменту остаточного перерахування грошових коштів, що позичались на поточний рахунок позикодавця.

На час розгляду справи представником відповідача не було надано доказів на підтвердження того, що договір б/н про надання поворотної фінансової допомоги визнано припиненим, недійсним з підстав визначених у апеляційній скарзі.

Підстави нікчемності правочину визначені законодавчо. Обставини викладені відповідачем в апеляційній скарзі не вказують на його нікчемність.

Також у ході апеляційного розгляду справи представником відповідача при наданні письмових пояснень фактично було змінено підстави поданої апеляційної скарги.

Відповідач вважав, що суду при ухваленні рішення необхідно було взяти до уваги додаткову угоду до договору про надання поворотної фінансової допомоги б/н від 28.05.2015 року, якою було внесено зміни в пункти 2.3 та 8.1 договору та продовжено строк повернення фінансової допомоги до 31.12.2015 року.

На підтвердження пояснень представником відповідача були надані до суду: копія додаткової угоди.

Згідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості подання їх до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доказів неможливості подання їх до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від відповідача останній не надав.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381 -383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 -У111, п.8 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147 - У111 від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) „Київводфонд" - Мельниченко Олени Петрівни залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: