Справа № 510/1406/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, після смерті батька ОСОБА_1. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, у встановлений законодавством строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак прийняла її в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, інший спадкоємець першої черги на спадщину не претендує. Пізніше, 28.07.2015 р., позивачка звернулась до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Представник позивачки ОСОБА_4 (ордер серії ДО № 189669 від 29.07.2015 р.) звернулась до суду з заявою про уточнення позовних вимог, а саме у відповідності до ППВСУ від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» просила встановити факт належності технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1, батьку позивачки - ОСОБА_1, оскільки від встановлення цього факту в позивачки виникає право на спадкування на зазначене нерухоме майно.

Позивачка та її представник ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не з'явились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_1, помер - ІНФОРМАЦІЯ_1; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 07.05.2015 р., згідно якого 23.05.1980 р. було укладено шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, прізвище дружини після укладення шлюбу - «ОСОБА_5»; копія свідоцтва про шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, прізвище дружини після укладення шлюбу - «ОСОБА_8»; копія свідоцтва про народження ОСОБА_5, батько - ОСОБА_1; мати - ОСОБА_9; копія технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1, самочинних споруд немає, власник - ОСОБА_1; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку по АДРЕСА_1, вартість складає - 58690 грн.; протоколи опиту ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за їх згодою, відповідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_1 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Під час життя ОСОБА_1 заповідального розпорядження не залишив, у зв'язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги є донька - ОСОБА_2, яка є позивачкою по справі та син ОСОБА_3, який є відповідачем по справі.

У встановлений законодавством строк позивачка не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, на момент відкриття спадщини, постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується протоколами опиту ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за їх згодою, відповідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

28.07.2015 р. ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Це пояснюється тим, що за життя ОСОБА_1 не встиг зареєструвати своє право власності в електронному реєстрі прав нерухомості. . Крім того, були виявлені розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у свідоцтві про смерть та в технічному паспорті на житловий будинок, а саме: у свідоцтві про смерть (серія НОМЕР_1 від 11.10.2004 р.) прізвище спадкодавця вказано - «ОСОБА_1», прізвище власника у технічному паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 - «ОСОБА_1». Таким чином необхідно встановити факт належності правовстановлюючих документів для оформлення спадкових прав на нерухоме майно. Орган, який оформлював технічний паспорт на житловий будинок, відмовився виправляти технічну помилку, таким чином, іншим шляхом, окрім судового, встановити цей факт неможливо. Тому, ці обставини змусили позивачку звернутися до суду із позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та про визнання права власності на спадкове майно.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець першої черги на спадщину не претендує та не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, у т.ч. : родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за

наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про

встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю,

постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно документів, які містяться в матеріалах справи, в свідоцтві про смерть (серія НОМЕР_1 від 11.10.2004 р.) прізвище спадкодавця вказано - «ОСОБА_1», прізвище власника житлового будинку у технічному паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 - «ОСОБА_1». Факт належності спадкового житлового будинку батьку позивачки підтверджується дослідженими у судовому засіданні показами опитаної в порядку п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ОСОБА_11 Таким чином, суддя приходить до висновку, що при виготовлені технічного паспорту на житловий будинок посадовими особами Ренійського БТІ було допущено помилку в написані прізвища власника, та замість «ОСОБА_1» було зазначено «ОСОБА_1». Виправити ці розбіжності в позасудовому порядку є неможливим, від встановлення цього факту залежить виникнення у позивачки права на спадкування даного нерухомого майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину шляхом постійно поживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується протоколами опиту ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за їх згодою, відповідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». інший спадкоємець першої черги на спадщину не претендує та не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою, про що свідчить його заяви, яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за неї права власності на спадкове майно.

Керуючись ст. ст. 328, 1217, 1218, 1222, 1225, 1233, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1, який складається в цілому з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Д», огорожі - 1,2,4, споруди - 3, розташований на земельній ділянці площею 600 кв. .м.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін