Справа № 500/102/16-ц
Провадження № 2/500/55/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Баннікової Н.В.

при секретарях - Топтигіній О.М., Кравченко Є.С., Шлєхтенко О.В.,

при представнику позивача - ОСОБА_1,

при представниках відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут Ольга Володимирівна про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що оскаржений заповіт було укладено 20.08.2013 р. її тіткою - ОСОБА_7 на користь відповідача - її рідної сестри під впливом і насильства, і під впливом тяжкої обставини. Та у зв"язку з тим, що волевиявлення заповідача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. , не було вільним і не відповідало її волі, просить розовні вимоги задовольнити та визнати заповіт недійсним.

У судовому засіданні позивач та представник позивача (а.с.20 т.1) позовні вимоги підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що заповідач - покійна ОСОБА_7, 1934 р.н., приходилась їй тіткою, своїх дітей не мала і тому удочерила її. А 27.11.2012 р. на її користь покійна склала заповіт на її ім"я щодо квартири АДРЕСА_1. Вона, у свою чергу, поселилась разом із нею за вказаною адресою та приглядала за нею, готувала їжу, покупала продукти, купала її, стирала речі тощо. Але потім , наприкінці липня 2013 р. відповідач ОСОБА_5, яка приходиться рідню сестрою заповідачу, із своєю онукою ОСОБА_1 пізно у ввечорі примусово вивезли її з вказаної квартири. З вказаного часу у покійній повністю було змінено уклад життя, вона була позбавлена оточення знайомих людей, з якими вона підтримувала дружні відносини, що призвело її до безпорадного стану. Вона, як людина похилого віку, без допомоги сторонніх осіб не могла самостійно впорядкувати, практично не могла рухатись без сторонньої допомоги, що було для неї тяжкою обставиною. Декілька разів вона приїжджала до ОСОБА_8, але відповідач її не пускала. Через двері вона чула, як ОСОБА_8 плаче. Одного разу її пустили до неї, вона була у дуже поганому стані.

Відповідач у судовому засіданні суду пояснила, що з часу, як позивач поселилась у її сестри - ОСОБА_7, остання постійно страждала. Позивач - ОСОБА_4 обірвала телефон, декілька разів вона приходила до сестри, але чула через замкнуті двері, як та плаче, а ОСОБА_4 у той час у сусідки була. ОСОБА_4 не годувала її, не приглядала за нею належним чином, могла закрити її і пійти на декілька днів. Зазначила, що ОСОБА_4 змінювала замок у дверях, ключ при цьому нікому не давала, що позивач у судовому засіданні не спростувала. Наприкінці липня 2013 року, коли вона приїхала до сестри, вона зателефонувала онучці ОСОБА_1, оскільки зазначила, що «дело плохо», холодильник пустий. ОСОБА_7 її попросила, щоб вона її забрала. Приїхав і хлопець онукчи ОСОБА_1 і вони забрали ОСОБА_7 із собою. ОСОБА_7 спускалась сходами у двір сама. З цього приводу було викликано поліцію. Наступним ранком поліцейський спілкувався із ОСОБА_7. Та йому сказала, що їй тут на ОСОБА_27 дуже добре, сама сказала, що хоче тут жити. На ОСОБА_27 вона жила два тижні поки не зробили ремонт на Татарбунарській. У той час у неї піднявся тиск, на Татарбунарську приїжджав лікар, казав, що все гаразд. Мікроінсульт у ОСОБА_7 був вже перед смертью. Через місяць, а може більше ОСОБА_7 склала заповіт на неї. Знаходячись в квартирі на Татарбунарській, ОСОБА_7 постійно просила, що випасали ОСОБА_4 та не давала її спокою, просила викликати нотаріуса для складення на її користь заповіту та прокурора. З нотаріусів ніхто не хотів їхати укладати заповіт, оскільки вже знали, що раніше вже укладались заповіти на квазане нерухоме майно, потім скасовувались. Свого часу вони із ОСОБА_7 їздили до нотаріуса ОСОБА_28 та скасовували заповіт, що був укладений раніше на користь ОСОБА_4. Потім знайшли нотаріуса Арнаут О.В., яка приїжджала до них до дому, запитувала ОСОБА_8, та відповідала. Потім було укладено заповіт, який підписували ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, оскільки у ОСОБА_8 тремтіли руки. ОСОБА_12 за тиждень до смерті.

Допитана 16.08.2016 р. у судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. суду пояснила, що заповіт було укладено відповідно до норм діючого законодавства, вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

У процесі розгляду справи судом було розглянуто клопотання позивача та представника позивача щодо витребування доказів та допиту свідків (а.с.24, 89-90, а.с.248 т.1, а.с. 25, 61,72, 84 т.2 ), в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, була залучена приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. (а.с.150 т.1) та розглянуто клопотання представника відповідача щодо витребування доказів та допит свідків (а.с.182-183 т.1).

Ухвалою суду від 29.01.2018 р. було скасовано ухвалу суду від 14.03.2016 р. про забезпечення доказів в частині допиту свідка ОСОБА_10, оскільки обставини, свідком яких була вказана особа (стан здров'я заповідача), судом встановлено у процесі розгляду справи, вказана особа значиться знятим з реєстраційного обліку у Волинську область, з 07.06.2016 р. значиться у міжнародному розшуку.

Заслухавши позивача та представника позивача, відповідача та представників відповідача, свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20та ОСОБА_21, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Правочин, вчинений під впливом насильства, визнається недійсним внаслідок відсутності волі самого учасника на вчинення правочину. Волевиявлення в цьому разі відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину.

У відповідності до ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчиняти

такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Такий правочин має ваду волі і вчиняється за таких обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах.

Як визначено ч.2 ст. 1257 ЦК України, на яку посилається в обґрунтування позовних вимог позивач, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Так, судом встановлено, по померла ОСОБА_7 - спадкодавець, була власником квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Ізмаїльського міського народного суду Одеської області від 04.03.1992 р. визнано недійсним удочеріння ОСОБА_7 - ОСОБА_22 Зі змісту судового рішення вбачається, що вказане удочеріння було оформлено лише з метою у майбутньому переоформити нерухоме майно на ОСОБА_22 (а.с.172 т.1).

27.11.2012 р. ОСОБА_7 уклала заповіт, відповідно до якого вказане нерухоме майно вона заповідає ОСОБА_29 (а.с.4, 5 т.1).

25.12.2012 р. ОСОБА_7 із ОСОБА_4 уклала договір найму житлового приміщення за вказаною адресою (а.с.173) т.1).

Як встановлено згідно поясненням сторін та допитаним свідкам, ОСОБА_4 мешкала разом із ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 та доглядала її.

Як пояснила відповідач, ОСОБА_4 доглядала за ОСОБА_7 дуже погано. Залишала її одну у квартирі, часто не годувала її тощо.

Допитана у судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_13, яка була сусідкою ОСОБА_7 та мешкає у квартирі № 34, суду показала, що мешкає у тому будинку вже давно, на 3-му поверсі. Знає, що у покійної ОСОБА_7 із її сестрою були погані стосунки, ОСОБА_7 навіть із синяками ходила, оскільки та її біла. Вона, як сусідка приходила до ОСОБА_7, спілкувалась із нею. Знає, що ОСОБА_7 заповіла квартиру ОСОБА_4, ОСОБА_4 за нею доглядала, готувала їй їжу тощо. Бачила, як ОСОБА_5 із своєю онукою та хлопцем у 2013 р. викрали ОСОБА_7. Це було влітку, вночі, майже. ОСОБА_7 йшла до машини у ночнушчі із табуреточкою за допомогою якої вона за звичай пересувалась, що бачила через вікно. А на сходах бачила, як ОСОБА_7 спускається також за допомогою табуреточці.

Отже, на підставі викладеного суд приходить до висновку щодо наявності волі самої ОСОБА_23 у переїзді до своєї сестри - відповідача ОСОБА_5

Як вбачається з висновку Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області від 29.07.2013 р. за результатами розгляду заяви ОСОБА_5, допитана лейтенантом міліції ОСОБА_24, ОСОБА_25 підтвердила, що ОСОБА_4 доглядала її погано.

20.08.2013 р. ОСОБА_7 уклала заповіт, відповідно до якого, на випадок її смерті усе майно вона заповідає ОСОБА_5 У зв'язку з хворбою ОСОБА_7 текст заповіту підписано ОСОБА_9 та посвідчено свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.41 т.1).

Допитана 15.11.2017 р. в режимі відео конференції свідок ОСОБА_9 суду показала, що при укладанні ОСОБА_7 заповіту нотаріус запитувала останню, та відповідала їй, у заповіті розписувалась вона та ще двоє. Бабуся сиділа на кроваті, розмовляла.

Допитана у судовому засіданні 01.12.2016 р. свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона була свідком укладання ОСОБА_7 заповіту на користь ОСОБА_5 та підписувала цей заповіт як свідок. ІІ дочка дружить із онукою ОСОБА_5 Коли приїхала нотаріус, вона вже була у квартирі. Бабуся сказала нотаріусу, що хоче скласти заповіт на свою сестру і назвнала прізвище. Сама називала прізвище, ім'я та по батькові.

Отже, вказані свідки та інші свідки, допитані судом, обставини застосування до ОСОБА_7 фізичного чи психічного тиску або впливу з боку ОСОБА_5 або інших

осіб на час укладання заповіту на користь ОСОБА_5 або наявність яких-небудь тяжких обставин для ОСОБА_7 при укладанні вказаного заповіту не підтвердили та судом встановлені не були.

Не спростували вказане і допитані лікарі, що здійснювали виїзд до ОСОБА_7

Крім того, 27.08.2013 р. остання подала заяву про скасовування заповіту, укладеного на ім"я ОСОБА_4, яка була укладена зареєстрована приватним нотаріусом ОСОБА_26 в реєстрі за № 3033 (а.с.192 т.1).

07.11.2913 р. до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області було подано заяву від ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про розірвання договору найму житла та визнання такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 За заявою представника ОСОБА_23 позовна заява ухвалою суду була залишена без розгляду (справа № 500/7587/13-ц).

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, перевіривши підстави позову позивача, що навіть спростовують одни інші, судом не встановлено обставин для визнання заповіту, укладеного 20.08.2013 р. на користь ОСОБА_5, недійсним.

Керуючись ст.ст.16, 202, 231, 233, ч.2 ст. 1257 ЦК України, ст.ст.7-8, 12, 81, 89, ч.6 ст. 259, ст.ст. 265, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут Ольга Володимирівна про визнання заповіту, посвідченого 20.08.2013 р. за № 1845 недійсним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Н.В.Баннікова