Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 295/12489/15-ц

провадження № 61-2613 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С.О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Металоконструкція»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 3 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Товянської О. В., Кочетова Л. Г.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Металоконструкція» (далі - ТОВ «НВП «Металоконструкція») про стягнення заборгованості за процентами та пені.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням господарського суду Житомирської області від 21 грудня 2010 року з позичальника ТОВ «НВП «Металоконструкція» стягнуто на користь позивача 435 200 грн заборгованості за кредитом шляхом звернення стягнення на майно. На теперішній час судове рішення не виконано, заборгованість не погашена. Враховуючи, що поручителем за зобов'язаннями із вищевказаного кредитного договору є ОСОБА_3, після ухвалення рішення суду кредитний договір та договір поруки не були припинені, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором за донарахованими процентами та пеню.

Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, ПАТ АБ «Укргазбанк» остаточно просило стягнути з відповідачів солідарно донараховані проценти за період із 7 серпня 2012 року по 1 грудня 2015 року в сумі 287 874 грн 58 коп. та пеню за період із 2 грудня 2014 року по 1 грудня 2015 року в сумі 42 694 грн 16 коп.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 вказував на припинення дії кредитного договору та заявлення вимог позивачем до нього як поручителя після шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто посилався на припинення поруки.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26 травня

2016 року провадження у справі в частині вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до

ТОВ «НВП «Металоконструкція» про стягнення заборгованості закрито.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 серпня

2016 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 вересня 2008 року в сумі 330 568 грн 74 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивовано доведеністю й обґрунтованістю заявлених позовних вимог до ОСОБА_3 та наявністю правових підстав для стягнення з останнього як поручителя за відповідним договором простроченої заборгованості за процентами та пені за несвоєчасне погашення процентів. При цьому суд виходив із того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 3 жовтня

2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 серпня

2016 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно з вимогами частини четвертої статті 559 ЦК України порука ОСОБА_3 припинена, тому відсутні правові підстави для солідарної відповідальності поручителя за кредитними зобов'язаннями, оскільки, як установив суд, претензію останньому банк направив у червні 2015 року, тобто через 4 роки 8 місяців після дати настання строку виконання основного зобов'язання, а до суду із цим позовом звернувся через 4 роки 10 місяців від цього строку.

У жовтні 2016 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане рішення апеляційного суду, яке заявник просить скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судові рішення про стягнення кредитної заборгованості не виконані, основана сума боргу за кредитом не погашена, тому банк має право донараховувати і стягувати відсотки за користування кредитом до дати повного погашення основної суми заборгованості. Наявність судового рішення не припиняє кредитні відносини, тому банк як кредитор до повного виконання зобов'язання має право на нарахування процентів за користування кредитом та пені за порушення строків виконання зобов'язання. На думку заявника, апеляційний суд неправильно застосував до спірних правовідносин частину четверту статті 559 ЦК України щодо припинення поруки. Вважає, що банк шляхом пред'явлення позову до суду заявив вимогу до поручителя із дотриманням строків, визначених статтею 559 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі, а ухвалою від 3 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року до Верховного Суду передано вищевказану цивільну справу.

Від ОСОБА_3 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на її необґрунтованість, та залишити без змін оскаржуване рішення апеляційного суду, яке, на думку заявника, є законним та обґрунтованим. Зокрема, заперечення мотивовано тим, що кінцевий строк повернення кредиту - 28 вересня 2010 року, тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з припиненням поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у межах касаційної скарги дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін з огляду на таке.

Судом установлено, що 29 вересня 2008 року Відкрите акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», уклало з ТОВ «НВП «Металоконструкція» кредитний договір № 78 на суму 675 200 грн строком до 28 вересня 2010 року.

Того самого дня між банком і ОСОБА_3 укладено договір поруки, строк дії якого не встановлений.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 21 грудня 2010 року задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ТОВ «НВП «Металоконструкція», ТОВ «Завод «Перспектива» про стягнення заборгованості (тіла кредиту, процентів, пені) за кредитним договором від 29 серпня 2008 року № 78 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Претензію поручителю ОСОБА_3 банк направив 4 червня 2015 року.

Статтею 553 ЦК України установлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі.

За приписами частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на те, що строк виконання основного зобов'язання встановлено до 28 вересня 2010 року, судове рішення про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено 21 грудня 2010 року, письмову претензію поручителю ОСОБА_3 банк направив у червні 2015 року, а до суду з цим позовом звернувся в серпні 2015 року, - правильним, законним та обгрунтованим є висновок апеляційного суду про припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України поруки ОСОБА_3 за вказаним договором, оскільки банк пропустив шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання для пред'явлення вимоги до поручителя.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній станом на час розгляду справи в суді) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду про припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, однак ці доводи є помилковими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та вимогами указаної норми матеріального права, яку правильно застосовано апеляційним судом.

Безпідставними і такими, що не впливають на правильність висновків апеляційного суду по суті вирішеного спору за встановлених судом обставин щодо припинення поруки відповідача ОСОБА_3, є доводи касаційної скарги про те, що судові рішення про стягнення кредитної заборгованості не виконані, основана сума боргу за кредитом не погашена, тому банк має право донараховувати і стягувати відсотки за користування кредитом до дати повного погашення основної суми заборгованості; наявність судового рішення не припиняє кредитні відносини, тому банк як кредитор до повного виконання зобов'язання має право на нарахування процентів за користування кредитом та пені за порушення строків виконання зобов'язання.

Інших доводів щодо порушення судом норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права касаційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 3 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик