АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/1110/17

Провадження № 22-ц/787/225/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ковальчук Н. М.,

суддів - Хилевича С. В., Шеремет А. М.,

секретар судового засідання - Вихотень Я.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2017 року у складі судді Чорного І. А., ухваленого в м. Здолбунові РіІвненської області, повний текст рішення складено 17 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України вредакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 січня 2007 року (без номера), за яким відповідач отримав кредитні кошти в сумі 21600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позов обгрунтовано тим, що відповідач порушив зобов"язання щодо погашення кредиту, відсотків за користування кредитом і станом на 28 лютого 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 38 979,81 грн., що складається: 2 985,62 грн. - заборгованість за кредитом; 30 357,06 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 300 грн. - заборгованость за пеню та комісією; 500 грн. штраф (фіксована складова); 1 832,13 грн. - штраф (відсоткова складова).

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача 38 979,81 грн..

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивач не довів належними доказами обставини, на які він послався як на підставу для задоволення своїх вимог. Не надав суду докази, які підтверджували б, що заборгованість в сумі 38 979,81 грн. проведена банком відповідно до умов кредитного договору, який укладений з ОСОБА_1 16 квітня 2007 року, а вимоги ухвали суду від 24 жовтня 2017 року про зобов"язання надати докази про укладення з ОСОБА_1 кредитного договору від 16 січня 2007 року на суму встановленого ліміту 21 600 грн., ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав.

В апеляційній скарзі, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що Банком подані до суду належні та допустимі докази в розумінні норм процесуального законодавства, і які суд безпідставно не взяв до уваги. Так, розрахунок заборгованості підтверджує те, що відповідач в період з 19.07.2007 року по 13.05.2014 року систематично здійснював сплату за користування кредитом. Такий факт підтверджується також випискою по кредитному рахунку. Анкета-заява підписана особисто ОСОБА_1 і це підтверджує, що він висловив свою згоду на надання кредиту, а також отримав картку та ПІН-код. Допущена Банком описка у позовній заяві щодо суми кредитного ліміту не може бути підставою для відмови в позові.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним, а доводи апеляційної скарги необґрунтовані. Зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив відсутність доказів про те, що він звертався до банку із заявою про надання кредиту в розмірі 21 600 грн..

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено: ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути борг за кредитним договором від 16 січня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 надана сума кредитного ліміту на кредитну картку в розмірі 21 600 грн., і відповідач зобов"язання за цим кредитом не виконав.

До позовної заяви додано заяву ОСОБА_1 від 16 квітня 2007 року, відповідно до якої ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 1 600 грн. з базовою відсотковою ставкою 22,8% та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості встановлений щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Розрахунок заборгованості сумі 38 979,81 грн. проведено за кредитним договором від 16 січня 2007 року, за яким кредитний ліміт встановлено в сумі 21 600 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80 % на рік.

У зв"язку з цим, суд першої інстанції за клопотанням відповідача ухвалою від 24 жовтня 2017 року зобов"язав ПАТ КБ «ПриватБанк» подати до суду належні та достовірні докази про надання ОСОБА_1 за його заявою від 16 січня 2007 року кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 21 600 грн.. Однак Банк таких документів не надав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Норми ст.10 ЦПК України, що діяли на момент подачі позову до суду та під час розгляду справи в суді першої інстанції покладали на кожну сторону обов "язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» просив задовольнити його вимоги про повернення кредитних коштів з ОСОБА_1 відповідно до розрахунку заборгованості за іншим кредитним договором, а не за тим, який був укладений з ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про невідповідність вказаної в позовній заяви дати кредитного договору з датою, вказаною у заяві-анкеті, яка складена і підписана ОСОБА_1, є можливою опискою, не заслуговують на увагу і спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до анкети-заяви, з якою ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання йому кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 1 600 грн., вона складена 16 квітня 2007 року.

Розрахунок заборгованості, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1, проведено відповідно до кредитного договору від 16 січня 2007 року і початок розрахунку проведено з 17 січня 2007 року.

Зазначене дає підстави вважати, що розрахунок заборгованості проведено не у відповідності до анкети-заяви, яку ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ «ПриватБанк» для надання йому кредитних коштів.

З огляду на вказане, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову, оскільки встановлені обставини дають підстави вважати, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем його прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості проведено у відповідності до «Умов та правил надання банківських послуг» не спростовують висновків суду першої інстанції оскільки, даний розрахунок заборгованості складений до кредитного договору,іншого ніж того, що підписаний ОСОБА_1

За ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 лютого 2018 року.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді: Хилевич С.В.

Шеремет А. М.