Справа № 289/127/18
Номер провадження 2/289/295/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2018 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Невмержицького І.М.,

при секретарі - Прокопчук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської обєднаної територіальної громади, ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_3, залишилось спадкове майно, яке з поміж всього іншого складається з:

- житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в місті Радомишль, Житомирської області, по вулиці Микгород, 13 (тринадцять) на неприватизованій земельній ділянці площею 0,15 га, інших спадкоємців, які б претендували на зазначене майно немає, а тому просив суд визнати за ним право на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надіслав заяву в якій просив справу розглянути без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити.

Представник Радомишльської обєднаної територіальної громаи в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Виходячи зі змісту ст.4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У судовому засіданні встановлено, що 06 лютого 2000 року у віці 53 роки померла рідна баба позивача (рідна мати відповідача) і спадкодавець ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації актів про смерть 25 квітня 2000 року було зроблено відповідний запис за № «91», що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 138093, яке видане «25» квітня 2000 року ВРАГС Радомишльського району Житомирської області.

Спадщину в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_4, яка померла 06.02.2000 р. фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (фактично прийняв) її рідний син ОСОБА_2, шляхом проживання і паспортної реєстрації разом із спадкодавцями на час їх смерті і надалі, і який спадщину не оформив за наявністю низки перешкод, які мають бути усунуті в судовому порядку.

Ст. 551 ЦК УРСР передбачені дії, що свідчать про перехід права на прийняття спадщини. Якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідач ОСОБА_2, є рідним онуком померлої спадкодавиці ОСОБА_3, яка померла 24.01.2000 р., який має право на зазначене спадкове майно, та є рідним сином померлої спадкодавиці ОСОБА_4, яка померла 06.02.2000 р., який має право на зазначене спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1, є рідним правнуком померлої спадкодавиці ОСОБА_3, яка померла 24.01.2000 р., який має право та одночасно претендує на зазначене спадкове майно, а також є рідним правнуком померлої спадкодавиці ОСОБА_4, яка померла 06.02.2000 р., який має право та одночасно претендує на зазначене спадкове майно.

У померлих спадкодавців на час смерті (24.01.2000 та 06.02.2000) в живих єдиний спадкоємець за законом згідно ст.ст. 529, 530, 551 ЦК УРСР, відповідач ОСОБА_2, який проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцями у спадковому жилому будинку на час їх смерті, на протязі 6-місячного строку та зареєстрований у ньому по даний час.

У померлих спадкодавців відсутні інші спадкоємці за законом, окрім позивача ОСОБА_1, згідно ст.ст. 529, 530, 551 ЦК УРСР та/або ст.ст. 1261-1266 ЦК України, який має право та одночасно претендує на зазначене спадкове майно.

Родинні звязки між позивачем, відповідачем і спадкодавцями, підтверджуються:

свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (позивача), в якому його рідним батьком уписаний ОСОБА_2 (відповідач);

свідоцтвом про народження ОСОБА_2 (відповідача), в якому його рідною матірю уписана ОСОБА_4 (спадкодавець);

свідоцтвом про народження ОСОБА_5 (спадкодавця), в якому її рідною матірю уписана ОСОБА_3 (спадкодавець);

свідоцтвом про одруження ОСОБА_5 (спадкодавця), в якому вона своє дівоче прізвище «Ткаченко» змінила на «Чубко».

Рідний син (онук) померлих спадкодавців, відповідач ОСОБА_2, на спадщину не претендує і відмовляється від неї на користь позивача ОСОБА_1, який одночасно є рідними онуком (правнуком) спадкодавців.

Підставою звернення позивача до суду стало те, що відповідач ОСОБА_2 втратив оригінал Свідоцтва про право на спадщину за законом, який був виданий 06 травня 1983 року Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області за реєстром № 639 та те, що не має можливості присвоїти кадастровий номер земельній ділянці під подарованими житловим будинком, під господарськими будівлями та спорудами та коло них. Причиною неможливості провести приватизація земельної ділянки площею 1500 кв.м., на якій розташована спірна нерухомість, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, тому не можуть власники отримати дозвіл на виготовлення Технічної документації на приватизацію зазначеної земельної ділянки та присвоєння їм кадастрових номерів тощо.

Позивач і відповідач ще раніше домовились про те, що відповідач подарує, а позивач прийме у дарунок зазначену нерухомість, цілий житловий будинок з будівлями, який знаходяться в місті Радомишлі Житомирської обл. по вул. Микгород, № 13 і буде належати позивачу, який одночасно є також спадкоємцем померлих спадкодавців.

Однак, у переліку відсутній оригінал правовстановлюючого документу на цю нерухомість і відповідно відсутні відомості про кадастровий номер земельної ділянки під зазначеною нерухомістю та коло неї. Також нотаріусом ще було виявлено інші розбіжності у копіях правовстановлюючих документів, невідповідності, підтертості, незастережені виправлення у ксерокопіях тощо, і які не можливо виправити у добровільному (адміністративному) порядку.

Тому, відповідач не може належним чином виконати свої договірні зобовязання перед позивачем по нотаріальному посвідченню договору дарування зазначеного житлового будинку з будівлями у позивача власність.

Ні у позивача, ні у відповідача не має можливості належним чином узаконити існуючи правовідносини стосовно спірної нерухомості у добровільному позасудовому порядку через нотаріуса. Фактичним набувачем усієї нерухомості житлового будинку з будівлями і спорудами є позивач.

Наявність істотних обставин унеможливлюють виконання свого зобовязання відповідачем щодо позивача по нотаріальному посвідченню договору відчуження.

Громадянин, якому належить право власності на нерухомість, має право розпоряджатись цим майном на свій розсуд: заповідати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, передавати його в тимчасове користування іншим громадянам, юридичним особам та державі, укладати інші угоди, не заборонені законом. У тому числі договори дарування майна.

Статтею 316 ЦК України передбачено: «Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.»

Стаття 321 ЦКУ встановлює: «1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.»

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, «…якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається»

В звязку із встановленням фактів та у звязку з наявністю спору між сторонами позивачем та відповідачем щодо оформлення спадщини та укладення договору дарування у нотаріальному порядку, чи визнання права на спадщину та на дарунок в судовому порядку, а також у звязку із неможливістю добровільного оформлення спадщини і договору відчуження через нотаріальну контору при наявності цих та інших перешкод, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом за його законним вирішенням.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судовим рішенням може визнаватися право власності в порядку спадкування, якщо через відсутність документів не можливо оформити спадщину через нотаріуса.

На підставі викладеного вище й у відповідності до ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15-16, 1216-1218, 1225, 1261, 1268, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України, та керуючись ст.ст. 3-4, 15, 60, 114, 118-120 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Радомишльської обєднаної територіальної громади, ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в місті Радомишль, Житомирської області, по вулиці Микгород, 13 (тринадцять) на неприватизованій земельній ділянці площею 0,15 га, і які належали його рідній прабабі ОСОБА_3, яка померла 24 січня 2000 року у віці 76 років в місті Радомишлі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом тридцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Суддя І. М. Невмержицький