Справа № 755/2980/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участю

представників позивача Поліщука О.В., Ємельяненко О.М.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи

Служби у справах дітей Дніпровської районної

в місті Києві державної адміністрації Ємельяненко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про звільнення від обов'язків опікуна,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про звільнення від обов'язків опікуна. Свої вимоги мотивували тим, що відповідач ОСОБА_3 була призначена опікуном малолітньої дитини ОСОБА_6, яка прийнята з 31 січня 2013 року до Центру захисту дітей «Наші діти» та зараховано до сімейної групи № 2. До служби надійшла заява малолітньої дитини від 17 листопада 2016 року про небажання повертатися до опікуна. 31 січня 2017 року цю заяву розглянуто та відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 847/41/3/103 прийнято рішення звернутися до суду щодо звільнення від обов'язків опікуна ОСОБА_3 над малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Просив про звільнення відповідача від обов'язків опікуна.

Представники позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Поліщук О.В., Ємельяненко О.М. підтримали позовні вимоги. Дали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснили, що дитина стала ухилятися від зустрічей з опікуном, соромитися її.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала. Пояснила, що вона забезпечувала малолітню дитину всім необхідним, щорічно відпочивали на морі. Дитина називала її мамою, а вона дитину - донечкою. Після влаштування малолітньої дитини до центру було дозволено спілкування два рази на місяць по одній годині. Пізніше робітники закладу стали тиснути на дитину, не дозволяли брати подарунки та спілкуватися с опікуном. Будь-яких сварок з робітниками закладу не влаштовувала. Заборона спілкування створила негативну думку у дитини, яка зневірилася у можливість повернення додому.

Представник відповідача ОСОБА_4 підтримала письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що позивачем було заборонено будь-які зустрічі та спілкування опікуна з малолітньою дитиною, тим самим створено неможливість цікавиться життям дитини та здоров»ям, успіхами у навчанні. Протягом 2013-2017 років в судах перебувають численні позови з приводу здійснення опіки, що свідчить про небажання опікуна припиняти здійснювати опіку над малолітньою дитиною.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Ємельяненко О.М. пояснила, що склалися стосунки між опікуном та дитиною, які не дозволяють здійснювати опіку над малолітньою дитиною. При зустрічі відповідач психологічно тиснула на дитину. У 2015-2016 року дитина знаходилася під наглядом психолога. У теперішній час дитина має свою думку та не бажає повертатися до опікуна.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з"явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомила.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що відповідач сумлінно виконувала обов»язки опікуна: кормила, одяг купувала, в школі цікавилася успіхами дитини. Лікування відповідач проходила, коли дитина знаходилася у дитячому таборі.

Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 19, том 1).

15 лютого 2006 року розпорядженням № 166 Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації відповідача ОСОБА_3 призначено опікуном малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).

12 листопада 2012 року розпорядженням № 486 Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації припинено опіку ОСОБА_3 над малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 37, том 1).

31 січня 2013 року наказом Центру захисту дітей «Наші діти» № 2 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнято з 31 січня 2013 року до Центру захисту дітей «Наші діти» та зараховано до сімейної групи № 2 (а.с.20, том 1).

20 лютого 2013 року розпорядженням № 80 Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації директора Центру захисту дітей «наші діти» ОСОБА_7 призначено опікуном малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 38, 82, том 1).

19 червня 2013 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва скасовано розпорядження № 486 від 12 листопада 2012 року "Про припинення опіки над малолітньою дитиною". прийняте Дніпровською районною у м. Києві держаною адміністрацією скасоване (а.с. 120-122, том 1).

16 травня 2014 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третіх осіб Центру захисту дітей "Наші діти", ОСОБА_7 про визнання протиправними та скасування рішень відмовлено (а.с.95-96, том 1). 02 жовтня 2014 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2014 року залишено без змін (а.с. 102-103, том 1). 11 грудня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року залишено без змін (а.с.104-105).

16 грудня 2014 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання протиправними та скасування рішень відмовлено (а.с.97-100, том 1). 31 липня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2014 року (а.с.101, том 1).

Позивач просить звільнити ОСОБА_3 від обов'язків опікуна щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Підставою для задоволення позовних вимог зазначено, що між опікуном та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ним опіки.

На підтвердження позовних вимог надано копію заяви від 17 листопада 2016 року малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про погіршення стосунків з опікуном ОСОБА_3 та небажання повертатися в сім'ю опікуна (а.с.11-12, том 1), висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 847/41/3/103 від 31 січня 2017 року про розгляд заяви та прийняття рішення звернутися до суду щодо звільнення від обов'язків опікуна ОСОБА_3 над малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який обґрунтовано, зокрема, листом консультативно-діагностичної поліклініки Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» про виявлення у дитини низки захворювань, рекомендоване лікування та повторний огляд; листом середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 42 м. Києва від 24 грудня 2013 року, що ОСОБА_6 до школи ходила сама, після групи продовженого дня її ніхто не забирав, дитина йшла додому сама на підставі заяви опікуна; листом Київського міського територіального центру соціального обслуговування про знаходження опікуна на надомному обслуговуванні у спеціалізованому відділенні соціальної допомоги вдома інвалідам з психічними захворюваннями з 2009 року, зняття з надомного обслуговування 20 січня 2014 року, на момент перевірки дитина перебувала не в сприятливих умовах, спала на одному ліжку з опікуном, у квартирі було неохайно; листами та поясненнями працівників учбових закладів про створення опікуном конфліктних ситуацій з керівництвом та працівниками учбового закладу в присутності дитини та інших учнів школи; результатами психологічного обстеження малолітньої дитини психологами Міського центру дитини Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради, Міського центру дитини на базі Центру захисту дітей «Наші діти», протоколами бесіди з малолітньою дитиною щодо з»ясування думки дитини про можливість повернення до опікуна; лист Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 про перебування ОСОБА_3 під наглядом психіатра, є інвалідом ІІ групи (а.с. 13-18, 21, 22,23,24 25 26 27,29,30,31, 32, 33, 34,39-41, том 1).

Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, стверджуючи, що повернення до неї малолітньої дитини буде якнайкраще відповідати інтересам дитини, оскільки між ними склалися стосунки як між матір»ю та дитиною.

На підтвердження заперечень відповідачем надано копію виписки з історії розвитку ОСОБА_6 про затримку передмовного розвитку (а.с.206, 214 том 1); характеристику Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 42 м. Києва ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якої опікун приділяла належну увагу вихованню дитини (а.с.207, том 1); ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2017 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2017 року (а.с.209, том 1); акт № 273 соціального інспектування від 23 серпня 2012 року, що не підтверджено складних життєвих обставин (а.с.208, том 1); заповіт, посвідчений 26 травня 2006 року державним нотаріусом Десятої Київської нотаріальної контори Домашенко В.В., яким відповідач ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_6 (а.с.210-211, 212, том 1); лист Департаменту захисту прав дітей та усиновлення Міністерства соціальної політики України про необхідність повернення на виховання ОСОБА_6 (а.с.213, том 1); довідку Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.215, том 1); світлини (а.с.217-223); висновок психологічного обстеження дитини ОСОБА_6 про приведення до дестабілізації психоемоційного стану дитини, внаслідок тимчасової недоцільності зустрічей з родиною ОСОБА_3, або зменшення їх кількості (а.с.216, том 1).

Згідно зі ст. 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 244 цього кодексу опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не може бути опікуном, піклувальником дитини особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, особа, позбавлена батьківських прав, а також особа, інтереси якої суперечать інтересам дитини.

Це ж встановлено і положеннями ст. 64 ЦК України.

Відповідно до частини 1 ст. 249 Сімейного кодексу України опікун зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я , фізичний, психічний, духовний розвиток.

Також права та обов"язки опікуна закріплені у ст. 67 ЦК України, де вказано, що опікун зобов"язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток.

Згідно зі ст. 246 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку та піклування.

Частиною 3 ст. 75 Цивільного кодексу України визначено, що за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту.

Перелік осіб, які не можуть бути опікунами визначений статтею 64 Цивільного кодексу України, а саме це особи, які позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені, а також особи, поведінка та інтереси яких суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки.

Відповідно до ст. 251 Сімейного кодексу України, особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.

Судом також встановлено, що 03 вересня 2014 року директор центру захисту дітей «Наші діти» повідомила начальника служби у справах дітей, що 27 травня 2014 року психологом міського центру дитини служби у справах дітей проведено обстеження малолітньої дитини та встановлено недоцільність зустрічей з опікуном, оскільки це приводить до дестабілізації психоемоційного стану дитини та несе шкоду життю та здоров»ю и в подальшому провокує виникнення внутрішньо-особистісного конфлікту та психосоматичних захворювань через незрілість нервової системи (а.с. 28, 29,30 том 1), 24 вересня 2014 року класний керівник 4-А класу середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 81 м. Києва надала письмові пояснення заступнику начальника служби у справах дітей, начальнику відділу опіки, що малолітня дитина ОСОБА_6 не бажала спілкуватися з опікуном: плакала, просила піти та не приймала подарунки (а.с. 24, том 1), 19 березня 2015 року до начальника відділу опіки та піклування надійшло повідомлення директора середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 81 м. Києва, що дитина відмовилася спілкуватися з колишнім опікуном, намагалася пояснити, що не бажає приймати подарунки (а.с. 25, том 1), 19 та 22 лютого 2016 року директор школи звернувся до начальника служби у справах дітей з повідомленням, що дитина не бажає спілкуватися з опікуном, намагається сховатися від неї, а опікун наполягає на зустрічах (а.с. 26, том 1), 14 квітня 2015 року директор міського центру зайнятості листом повідомив начальника служби у справах дітей, що причиною небажання спілкуватися з опікуном дитина назвала скандали опікуна у центрі та у школі, після відвідування опікуна дитина погано себе почуває (а.с. 32, том 1).

10 квітня 2015 року, 15 березня 2016 року у протоколах бесіди з малолітньою дитиною вказано, що через скандали опікуна не бажає спілкуватися, не бажає повертатися до опікуна (а.с.33,34).

21 квітня 2017 року директор середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 81 м. Києва повідомив начальника служби у справах дітей, що малолітня дитина ОСОБА_6 в присутності директора та класного керівника заявила опікуну щодо небажання її бачити (а.с.91, том 1).

31 травня 2017 року малолітня дитина ОСОБА_6 написала лист, що на святкуванні останнього дзвоника у школі опікун поза волею дитини намагалася спілкуватися з нею (а.с.93, том 1).

06 червня 2017 року в доповідній записці психолога ОСОБА_13 Центру захисту дітей "Наші діти" зазначено, що дії ОСОБА_3 по відношенню до дитини ОСОБА_6 мають насильницький характер, порушують права дівчинки, погіршують атмосферу нормального зростання та задоволення вікових потреб (а.с. 89, том 1).

Судом заслухана думка малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка підтвердила своє небажання повертатися до опікуна, що під час перебування у центрі відчула інше відношення до себе та її інтересів.

Твердження відповідача про психологічний текст з боку представників Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та Центру захисту дітей «Наші діти» з метою сформувати негативну думку у дитини щодо опікуна не ґрунтується на доказах.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд при визначенні основних інтересів дитини враховує не тільки можливість забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, а й необхідність виключення умов, якими було б завдано шкоду здоров'ю та розвитку дитини.

За встановлених обставин суд вважає доведеним, що між опікуном та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ним опіки.

Тому позовні вимоги Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про звільнення від обов'язків опікуна підлягає задоволенню повністю: звільнити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, від обов'язків опікуна відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ст.ст. 243, 244, 246, 249,251 Сімейного кодексу України, ст.ст. 64, 67, 75 ЦК України, ст. ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовну заяву Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про звільнення від обов'язків опікуна задовольнити повністю.

Звільнити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, від обов'язків опікуна відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повний текст рішення складено 02 лютого 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна