Справа № 464/3477/17 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/7468/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Струс Л.Б.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: апелянта - ОСОБА_2,

позивач - ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 01 грудня 2000 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, за актовим записом №2612.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29 листопада 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року - залишено без задоволення.

Вищенаведене заочне рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що підлягає скасуванню з мотивів неповноти встановлення судом обставин справи перед винесенням заочного рішення та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильного і неповного дослідження доказів та їх оцінки, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Вважає, що суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд керуючись ст.169 ЦПК України, зобов'язаний був відкласти розгляд справи, оскільки вона не була належним чином повідомлена про проведення судового засідання 13.10.2017 року. Звертає увагу суду й на те, що ОСОБА_4 не надав суду доказів, які б обгунтовували неможливість збереження шлюбу. Також вказує, що з позовної заяви вбачається, що вимога позивача про розірвання шлюбу обгрунтована тим, що неповнолітні діти проживають з ним, однак суд не звернув уваги про відсутність доказів на підтвердження таких обгрунтувань, навіть незважаючи на те, що нею у поданому до суду запереченні на позовну заяву від 26.10.2017 року було вказано про те, що діти проживають з ОСОБА_2 і між сторонами наявний спір щодо місця проживання дітей. Просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_3 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сім'я сторін розпалася, вони окремо проживають, примирення між ними неможливе, термін, наданий сторонам для примирення, не змінив їхні відносини та це суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 01.12.2000 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, за актовим записом №2612 зареєстровано шлюб(а.с.4). Від шлюбу у сторін народилась двоє дітей, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1(свідоцтво про народження серії НОМЕР_1. та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2(свідоцтво про народження серії НОМЕР_2.

Відповідно до висновку по зверненні ОСОБА_2, остання повідомляє, що з чоловіком ОСОБА_3 у них напружені стосунки та на даний час вони перебувають в процесі розлучення (а.с.40).

Враховуючи те, що справа про розірвання шлюбу перебувала у провадженні Сихівського районного суду м. Львова з травня 2017 року, сторонам надавався термін для примирення в один місяць, однак жодних дій щодо збереження шлюбу сторони не вчинили, відносини між подружжям не змінилися, сторони не примирилися, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, а відтак збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дітей, в зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 не надала суду жодних належних та допустимих доказів про те, що шлюб може бути збережений, не спростувала вимоги позовної заяви, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення, а заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12.02.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Л.Б. Струс