Ухвала

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 643/2362/14-ц

провадження № 61-1661св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - повне товариство «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова»; ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2; повне товариство «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова»

третя особа - ОСОБА_3,

вирішуючи питання про зупинення касаційного провадження у справі № 643/2362/14-ц за позовом повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору про надання фінансового кредиту та договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року у складі судді Довготько Т. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року у складі колегії суддів: Бездітка В. М., Сащенка І. С., Овсяннікової А. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2014 року повне товариство «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» (далі - ПТ «Ломбард») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 21 липня 2010 року між товариством та ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був укладений договір про надання фінансового кредиту № 280, за умовами якого позивач передав відповідачам 63 тис. грн зі сплатою товариству за користування кредитом 4 % щомісячно, а саме 48 відсотків річних, не пізніше 21 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а останні зобов'язались повернути грошові кошти до 21 січня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання та відшкодування можливих збитків, відповідно до вказаного договору фінансового кредиту між позивачем та відповідачами 21 липня 2010 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавці ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передали, а іпотекодержатель ПТ «Ломбард» прийняв в іпотеку (заставу) нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 яка належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 1999 року.

Зазначена квартира належить відповідачам по 1/3 частині кожному.

Узгоджена вартість переданого в іпотеку майна складає - 63 тис. грн. Пунктом 11 Договору іпотеки обумовлено, що в разі невиконання іпотекодавцями будь-якого із взятих на себе зобов'язань за договором про надання фінансового кредиту право власності на предмет іпотеки в повному обсязі по цьому договору переходить до іпотекодержателя. Іпотекодержатель (позивач) вправі на свій розсуд задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки іншим способом, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку».

Позивач в повному обсязі виконав усі умови укладеного договору, натомість відповідачі з часу отримання кредиту не виконали умови укладеного договору по поверненню суми позики. 27 листопада 2013 року на адресу місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були направлені письмові вимоги про усунення порушення, які останні отримали 29 листопада 2013 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачі на звернення не реагують та продовжують порушувати договірні зобов'язання.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість по договору про надання фінансового кредиту № 280 від 21 липня 2010 року на загальну суму 207 207 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - реалізації квартири АДРЕСА_1, яка належить відповідачам по 1/3 частині кожному на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 1999 року, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, що дорівнює 90 % від вартості предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України, яка буде встановлена на підставі відповідної оцінки на час проведення продажу.

У червні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПТ «Ломбард», третя особа - ОСОБА_3, про захист прав споживачів та визнання кредитного договору про надання фінансового кредиту та договору іпотеки недійсним.

Зустрічний позов мотивовано тим, що під час укладення між сторонами договору фінансового кредиту та договору іпотеки від 21 липня 2010 року було допущено порушення положення ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, ч. 2 ст. 1, ст.ст. 11, 15, ч. 6 ст. 19, ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», внаслідок чого, позивачі за зустрічним позовом вважають, що договори фінансового кредиту та іпотеки повинні бути визнані недійсними.

Вказували, що ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивачів у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, перелік всіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням і поверненням, як того вимагає Закон.

ОСОБА_1 після здійснення підготовки документів для укладення договору фінансового кредиту (далі - договір) повідомила представникам товариства про те, що передумала та не бажає укладати та підписувати договір. Однак працівники товариства почали погрожувати тим, що паспорта та усі документи на квартиру, співвласником якої є ОСОБА_1, знаходяться у них і якщо договір не буде підписано, то квартиру все одно продадуть, оскільки за юридичні, нотаріальні та інші послуги ОСОБА_1 вже винна товариству 13 тис. грн. В результаті фінансові кошти ОСОБА_1 були надані не у сумі 63 тис. грн, як вказано у договорі, а у сумі 49 400 грн. Інша частина коштів була утримана на юридичні та нотаріальні послуги. А сам договір укладено під примусом. ОСОБА_2 не отримував коштів взагалі. Йому не роз'яснювались умови кредитування. Він не мав наміру укладати договір фінансового кредиту, оскільки у нього відсутні були погреби на отримання таких значних для нього коштів. Він не усвідомлював наслідків як підписання договору фінансового кредиту так і договору іпотеки.

Перед укладенням договору відповідачем не було повідомлено позивачів ні у письмовій, ні в усній формі про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживачів, чим було порушене право споживача на свободу вибору продукції; правовий аналіз договору свідчить про порушення принципу рівності сторін договору на шкоду споживачу; товариством обмежено право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про кредиту, так як ним не повідомлено про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У оскаржуваному договорі відсутній розпис загальної вартості кредиту, а таким чином відсутня така умова договору як ціна.

Крім того зазначили, що в момент підписання договору їх поставлено в невигідне та таке, що порушує їх права становище.

Спірний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність товариства ні за невиконання, ні за неналежне виконання умов Договору, це є суттєвою умовою, через що договір в цілому, суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Просили визнати договір про надання фінансового кредиту № 280 від 21.07.2010 року та договір іпотеки від 21.07.2010 року недійсними.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року позов ПТ «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПТ «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №280 від 21 липня 2010 року, що складається з 63 тис. грн основного боргу, 96 390 грн відсотків за користування кредитом, 47 817 грн штрафних санкцій, а всього на загальну суму 207 207 грн.

В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки -квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 64,4 кв.м, житловою площею 43,5кв.м, яка належить відповідачам по 1/3 частині кожному на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 1999 року на користь ПТ «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова», шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, що дорівнює 90 % від вартості предмета іпотеки, для його подальшої реалізації, яка буде встановлена на підставі відповідної оцінки на час проведення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПТ «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» судовий збір в сумі 2 072 грн 07 коп. в рівних долях, тобто з кожного по 690 грн 69 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ПТ «Ломбард» мотивовано тим, що позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладенням кредитного договору та договору іпотеки. У зв'язку із тим, що товариство виконало обов'язки передбачені укладеними між сторонами договорами, а відповідачі зобов'язання за кредитним договором не виконували, в результаті чого утворилась спірна сума кредитної заборгованості у розмірі 207 207 грн, яка складається з основного боргу - 63 тис. грн., відсотків за користування кредитом - 96 390 грн, штрафних санкцій - 47 817 грн, суд вважав за можливе стягнути указану суму заборгованості солідарно з боржників. За умовами іпотечного договору у разі порушення боржниками основного зобов'язання кредитор має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку із чим суд задовольнив відповідну вимогу ПТ «Ломбард», встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, що дорівнює 90 % від вартості предмета іпотеки, для його подальшої реалізації, яка буде встановлена на підставі відповідної оцінки на час проведення продажу.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 мотивовано тим, що договір про надання фінансового кредиту № 280 від 21 липня 2010 року та договір іпотеки від 21 липня 2010 року не суперечать вимогам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особи, які їх вчинили мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та їх волевиявлення були вільним і відповідали їхній внутрішній волі, вказані правочини вчинені у формі, встановленій законом, і спрямовані на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій улипні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 просять скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПТ «Ломбард» та задоволення їх зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили всі необхідні обставини справи, а саме не звернули уваги на те, що відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема, зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Також зазначає, що вирішуючи спір в частині звернення стягнення на предмет іпотеки суди не застосували співмірності вартості іпотечного майна до суми боргу. Крім того, одночасне задоволення судами вимоги про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки не можливе, оскільки це призведе до подвійного стягнення заборгованості з боржників. Зазначено також про те, що судами не враховано пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності та необґрунтованості оскаржених судових рішень в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 у зв'язку із чим в силу вимог ст. 400 ЦПК України рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року у цій частині не переглядаються.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Звертаючись до суду із даним позовом ПТ «Ломбард» просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, що передбачено статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

З матеріалів справи вбачається, що при ухваленні оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій застосовували, зокрема, положення статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Стосовно застосування статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» висловлені правові висновки, які викладені в постановах Верховного Суду України, зокрема, від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, від 07 жовтня 2015 року у справі 6-1935цс15, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15, від 6-1239цс16 у справі № 6-1625цс16.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 235/3619/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 квітня 2016 року.

Положеннями пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Оскільки справа № 235/3619/15-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 643/2362/14-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Зупинити касаційне провадження у справі № 643/2362/14-ц за позовом повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дороднова» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору про надання фінансового кредиту та договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 235/3619/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик