АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року

м. Рівне

Справа № 571/1377/16-ц

Провадження № 22-ц/787/214/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Ковальчук Н. М.

суддів - Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання - Шептицька С. С.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2017 року у складі судді Комзюк А.Ф., ухваленого в смт. Рокитне Рівненської області о 16 год. 23 хв., повний текст рішення виготовлено 17 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до пункту 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2144-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Рокитнівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 28293,20 гривень, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка не виконала належним чином своїх зобов'язань за умовами договору № б/н від 27 серпня 2010 року, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість перед Банком у розмірі 28 293,20 грн., яку і просив стягнути на свою користь, а також понесені судові витрати.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.08.2010 року, яка станом на 31.10.2016 року складає 28 293,20 грн., відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач при звернені до суду з вимогами про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ПАТ «КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду щодо пропуску трирічного строку позовної давності та вважає, що звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах строку позовної давності . Стверджує, що за умовами укладеного між сторонами договору встановлено, що він діє протягом 12 місяців від дня підписання, при чому якщо протягом цього строку жодна із сторін не заявить про його припинення, він автоматично лонгується на той самий строк. Додає, що жодних заяв від відповідача про припинення правовідносин за договором не надходило. Вказує, що перебіг строку позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договорів (графіку погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Наполягає на тому, що місцевий суд не визначився з початком перебігу строку позовної давності, оскільки без встановлення обставин обов'язку відповідача погашати борг частинами, неможливо визначити початок перебігу строку позовної давності. Звертає увагу на те, що строк дії картки, яка була видана Банком відповідачу, закінчився 11/15, та у зв'язку з цим вважає, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього місяця дії картки, тобто з 01.12.2015 року. Зазначає, що оскільки Банком подано позовну заяву до суду 09.11.2016р., то строк позовної давності дотримано. Окрім цього, вказує, що стягненню з відповідача підлягають також проценти за кредитом та пеня за процентами, оскільки кошти за кредитним договором повернуті не були. Пояснює, що судом не було взято до уваги договірного списання коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості, що було погоджено у договорі між сторонами, і такі дії Банку відповідачем не були оскаржені, не визнані в передбаченому законом порядку незаконними. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення судових витрат з відповідача.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідачка ОСОБА_1 вказує на її безпідставність та необґрунтованість та звертає увагу суду на те, що автоматичне списання коштів Банком з рахунків боржника не перериває строку позовної давності та вказує на відповідну судову практику. Просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області прийшла до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому колегія виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27 серпня 2010 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н, за умовами якого остання отримала від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та погодила «Умови кредитування з використання платіжої картки» своїм підписом (а.с.6).

Спірні відносини між сторонами виникли у зв'язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов'язань по сплаті кредиту та як наслідок - утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом, Банк визначив її розмір станом на 31.10.2016 року в сумі 28923 гривень 20 копійок, яка складається з наступного: 1 198,04 грн. - заборгованість за кредитом; 21 438,73 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 832,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1 823,49 грн. - заборгованість по судових штрафах (а.с. 3-4).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачкою. Суд також врахував відсутність доказів на підтвердження того, що відповідачкою були підписані умови договору про збільшення позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) до 50 років.

На підтвердження даних висновків рішенні суду містяться необхідні доводи й обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦПК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 257, ч.1 ст. 259 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно отримувала кредит 27.08.2010 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Із розрахунку руху коштів по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що останній платіж в сумі 100 гривень нею вчинений 22.02.2013 року (а.с. 66 зв.). Дана обставина позивачем не спростована.

До суду ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся 16 листопада 2016 року.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачкою ОСОБА_1 подано до суду заяву про застосування до даного спору строку позовної давності.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що висновок місцевого суду про відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності є обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що до строк позовної давності повинен застосовуватися до кожної вимоги кредитора, які випливають з порушення боржником умов договорів про погашення боргу частинами та почався і грудні 2015 року не заслуговують на увагу колегії суддів. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Виходячи з того, що початок перебігу строку позову позовної давності співпадає із моменту виникнення у зацікавленої особи на позов та враховуючи характер спірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1, колегія суддів приходить до висновку, що початок перебігу строку позовної давності пов'язується не із строком дії картки, а фактами, які свідчать про порушення прав Банку, тобто несплатою відповідачкою чергового платежу. Така перша несплата мала місце в січні 2011 року, і саме від цього часу слід обраховувати строк позовної давності.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги договірного списання коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості колегією суддів відхиляються з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як встановлено судом, останні погашення кредиту відбулися в лютому та листопаді 2013 року, лютому та березні 2014 року, при чому у вигляді автоматичного зарахування Банком коштів. ОСОБА_1 не було вчинено жодних дій в межах позовної давності, які б свідчили про визнання нею боргу чи його частини. З огляду на наведене, вважати, що строк позовної давності переривався, відсутні.

Решта доводів апеляційної скарги були предметом розгляду місцевого суду і їм дана належна правова оцінка.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2017 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Шимків С .С.