Справа № 302/943/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М ' Я М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

21.02.2018 смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Цімбота В.І.,

при секретарі Куруц В.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти Міжгірської РДА про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

03.11.2017 р. ОСОБА_3 звернулася до суду із цим позовом, який мотивує слідуючим.

У 1989 році ОСОБА_3 була переведена на посаду вчителя Голятинської ЗОШ і в цьому ж році їй було дозволено проживати у будівлі колишнього інтернату школи.

Нею було укладено договори на комунальні послуги, а з 05.08.1990 року вона і сімя навіть прописались у цьому приміщенні.

Хоча приміщення в якому вона проживає, і рахується шкільним інтернатом та перебуває на балансі відділу освіти Міжгірської РДА, та відповідно до ст. 344 ЦК України вона просить визнати за нею на частину даного приміщення право власності за набувальною давністю.

Представник позивачки ОСОБА_1 вимоги підтримав, просить суд такі задоволити.

Представник відділу освіти в судове засідання не явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Залучений судом на боці відповідача представник Міжгірської районної ради ОСОБА_2 з позовом не згідний, так як дане приміщення шкільного інтернату є комунальною власністю районної ради, цільове призначення такого не змінено і з власником не погоджувалось.

Дослідивши докази у справі, заслухавши сторін, суд вважає, що у позові слід відмовити.

Сторонами не оспорюється і не потребує доказуванню та обставина, що приміщення за № 202 в с. Голятин Міжгірського району є шкільним інтернатом ( на балансі) Голятинської ЗОШ відділу освіти Міжгірської РДА і власником майна як комунальної власності є Міжгірська районна рада і також те, що з 1989 року позивачка з сімєю займає частину даного приміщення, яке облаштувала під житло.

Відповідно до ст. 344 ЦК України 2003 р. особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено законом (набувальна даснівсть).

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, виключає застосування набувальної давності.

Як зазначено в самому позові і це випливає з пояснень сторін і предмета спору, ОСОБА_3 була тимчасово без вказівки строку, по усній домовленості поселена в приміщення інтернату школи, тобто мова про добросовісність заволодіння чужим майном і про безтитульність цього майна і правовідносин, повязаних з ним, іти не може.

Суд вважає, що у даному випадку, виходячи з норм ст.. ст.. 324, 325 ЦК України 1963 р., було з порушенням закону укладено договір безоплатного користування майном із наслідками, що передбачені ст. ст. 44, 48, 50, 469 ЦК України 1963 р.

При таких обставинах, суд вважає, що у взаємовідносинах позивачки і відділу освіти в 1989 році були договірні, незаконні по діючому на той час закону права і обовязки по відношенню до предмета спору приміщення інтернату № 202 в с. Голятин Міжгірського району, тому застосування норми закону про набувальну давність було би неправомірним.

Керуючись ст. ст. 258, 263, 265 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на квартиру № 2 будинку № 202 в с. Голятин, Міжгірського району Закарпатської області відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Закарпатської області протягом 30 днів з часу його проголошення.

Суддя: ОСОБА_4