Справа № 361/4719/17 Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/576/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов
Категорія 4 15.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Іванової І.В., Савченка С.І.

за участю секретаря - Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що з 11 жовтня 1997 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року. Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказувала, що за час перебування у шлюбі ними набуто майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме, житловий будинок та земельна ділянка площею 0,061 га, що розташовані по АДРЕСА_2, а також квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що сторони попередньо домовились про поділ спільного майна, однак відповідач для оформлення документів не з`явився та, приймаючи до уваги інтереси дітей, які знаходяться на її утриманні, ОСОБА_1 просила поділити спільне сумісне майно її та ОСОБА_2, виділивши їй квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 виділити житловий будинок та земельну ділянку площею 0,061 га, що розташовані по АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожному по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1, по 1/2 частині житлового будинку, з прибудованим гаражем, що розташований по АДРЕСА_2; по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,061 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2, яке було придбано ними під час перебування у шлюбі.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності, за кожним, по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1, по 1/2 частині житлового будинку, з прибудованим гаражем, що розташований по АДРЕСА_2, по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,061 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Із виділенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожному по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1, по 1/2 частині житлового будинку, з прибудованим гаражем, що розташований по АДРЕСА_2; по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,061 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2, а також визнанням права власності на ці частки - це нерухоме майно належать їм на праві спільної часткової власності.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов повністю, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не вирішив спір по суті та не врахував, що відповідно до вимог чинного законодавства, спільне сумісне майно подружжя підлягає поділу в натурі і лише у разі неможливості такого поділу суд визначає частки між сторонами. Чинним законодавством передбачено право суду збільшувати або зменшувати частку майна співвласника, враховуючи конкретні обставини справи. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивачка просить виділити їй квартиру у м.Києві, вартість якої менша ніж вартість майна, яке позивачка просить виділити відповідачу та вона не просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію, а тому, вважає, що у даному випадку згоди відповідача та попереднього внесення нею грошової суми на депозитний рахунок, не потрібно. Вказує, що вона разом з дітьми користується вказаною квартирою у м.Києві з 2013 року і саме такий порядок склався між сторонами щодо користування спільним майном та відповідач жодних заперечень не мав.

Відповідач ОСОБА_2 подав до апеляційного суду письмову заяву про те, що він не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб, який вказаний позивачкою. Просив розглядати справу без його участі (а.с.173-174).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника - адвоката ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірне нерухоме майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, однак визнати право власності за сторонами на окремі об'єкти цього майна у порядку його поділу неможливо, оскільки кожен із подружжя буде позбавлений права на свою частку у цьому майні. Також суд зазначив, що вартість майна, яке позивач просить виділити відповідачу, перевищує вартість майна, на яке вона претендує, а згоди на стягнення грошової компенсації відповідач суду не надав. За таких обставин, суд дійшов висновку про виділ кожному із подружжя ідеальної частки у спільному майні подружжя без його реального поділу та залишення майна у їх спільній частковій власності.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права власності.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України та ч.1 ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 11 жовтня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04 липня 2015 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час перебування у шлюбі сторонами набуто нерухоме майно, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу від 28 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу ОСОБА_7 та за реєстрований в реєстрі за №1791;

- житловий будинок, з прибудованим гаражем, загальною площею 138,9 кв.м, житловою площею 55,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого 25 січня 2011 року виконкомом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області на ім`я ОСОБА_1;

- земельну ділянку площею 0,061 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15 серпня 2013 року, виданого на ім`я ОСОБА_1

Враховуючи, що режим спільної сумісної власності майна подружжя презюмується, а сторонами по справі вказана презумпція не спростовувалась, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визнав вказане майно об'єктами спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу.

Згідно зі звітами про оцінку майна від 23 жовтня 2017 року, виготовлених суб'єктом оціночної діяльності - товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут незалежної експертної оцінки плюс», ринкова вартість житлового будинку загальною площею 138,9 кв.м, житловою площею 55,9 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, становить 617 461 грн. 34 коп.; ринкова вартість земельну ділянку площею 0,061 га, що розташована по АДРЕСА_2 становить 179 796 грн. 46 коп.; ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 668 826 грн. 34 коп.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 просила поділити спільне сумісне майно її та ОСОБА_2, виділивши їй квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 виділити житловий будинок та земельну ділянку площею 0,061 га, що розташовані по АДРЕСА_2, оскільки вона разом з дітьми проживає у спірній квартирі і саме такий порядок склався між сторонами щодо користування спільним майном. Зазначала, що вона працює і діти навчаються у м.Києві, які знаходяться на її утриманні, відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не бере.

Згідно звітів про оцінку майна від 23 жовтня 2017 року вбачається, що вартість спірної квартири менша вартості майна, яке позивачка просить виділити відповідачу.

По справі встановлено, що спірна квартира та спірний будинок є житловими, придатні для окремого проживання сторін. Позивачка разом з дітьми проживає у спірній квартирі і саме такий порядок склався між сторонами щодо користування спільним сумісним майном.

Відповідач не заперечує проти поділу спільного сумісного майна подружжя у спосіб, який визначений позивачкою у позові.

Отже, враховуючи, що спільне сумісне майно подружжя є подільним та може бути реально поділене між сторонами з урахуванням їх інтересів та їх дітей, та приймаючи до уваги, що позивачка разом з дітьми проживає у спірній квартирі, вартість якої менша ніж вартість майна, яке позивачка просить виділити відповідачу та вона не ставить питання про стягнення з відповідача грошової компенсації, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для надання обов'язкової згоди відповідача на отримання грошової компенсації вартості його частки та попереднього внесення позивачкою грошової суми на депозитний рахунок суду відповідно до ч.ч.4, 5 ст.71 СК України.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що визнати право власності за сторонами на окремі об'єкти цього майна у порядку його поділу неможливо, оскільки кожен із подружжя буде позбавлений права на свою частку у цьому майні, а також те, що вартість майна, яке позивач просить виділити відповідачу, перевищує вартість майна, на яке вона претендує, а згоди на стягнення грошової компенсації відповідач суду не надав, не ґрунтуються на матеріалах справи та наведених вище вимогах закону, а відтак колегія суддів вважає, що суд безпідставно відмовив у позові ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1, яким у порядку поділу в натурі спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 668 826 грн. 34 коп., припинивши право власності ОСОБА_2 на вказане майно, а відповідачу ОСОБА_2Б виділити у власність житловий будинок, з прибудованим гаражем, вартістю 617 461 грн. 34 коп. і земельну ділянку площею 0,061 га вартістю 179 796 грн. 46 коп., що розташовані по АДРЕСА_2, припинивши право власності ОСОБА_1 на вказане майно.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 4 800 грн., а при подачі апеляційної скарги 8 800 грн.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і позов ОСОБА_1 задовольняє, тому з відповідача на її користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13 600 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Поділити в натурі спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Виділити у власність ОСОБА_1квартиру АДРЕСА_1 та припинити право власності ОСОБА_2 на вказане майно.

Виділити у власність ОСОБА_2 житловий будинок, з прибудованим гаражем, що розташований по АДРЕСА_2 і земельну ділянку площею 0,061 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2 та припинити право власності ОСОБА_1 на вказане майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1судовий збір у розмірі 13 600 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді