Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 501/1931/15-ц

провадження № 61-2276 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт» (перейменовано в державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ»),

представник відповідача - ОСОБА_5,

треті особи: незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області у складі судді Максимович Г. В. від 24 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області у складі суддів Громіка Р. Д., Парапана В. Ф., Панасенкова В. О. від 2 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «ІМТП»), треті особи: незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 1987 року вона працювала в ДП «ІМТП» на посаді старшого тальмана першого терміналу з підвищеною тарифною ставкою. Наказами від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та № 46/О її переміщено на роботу тальманом третього терміналу. Наказом від 23 квітня 2015 року її було звільнено з посади у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вважала, що вказані накази є незаконними та порушують її трудові права. Роботодавець наказом від 26 січня 2015 року фактично провів не переміщення, а переведення без її згоди, що є порушенням вимог статті 32 КЗпП України, крім того, її звільнено без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої вона є, тобто з порушенням вимог частини першої статті 43 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просила:

поновити їй строк на оскарження наказів ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та № 46/0 про її переміщення;

визнати наказ ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення із штатного розпису першого терміналу посади старшого тальмана з підвищеною тарифною ставкою незаконним та скасувати;

визнати наказ ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 46/О про її переміщення незаконним та скасувати;

визнати наказ від 23 квітня 2015 року № 234/О-10 про припинення трудового договору та її звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України незаконним та скасувати;

поновити її в ДП «ІМТП» на посаді старшого тальмана першого терміналу з підвищеною тарифною ставкою;

стягнути з ДП «ІМТП» на її корить середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 4 лютого 2015 року по час ухвалення рішення суду;

рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 строк на оскарження наказу директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 46/О про переміщення ОСОБА_8

Визнано незаконним та скасовано наказ першого заступника директора ДП «ІМТП» від 23 квітня 2015 року № 234/О-10 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 в ДП «ІМТП» на посаду тальмана першого терміналу.

Стягнуто з ДП «ІМТП» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 4 лютого по 24 листопада 2015 року у сумі 81 173 грн 22 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 листопада 2015 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 листопада 2015 року та замість «Поновити ОСОБА_4 в ДП «ІМТП» на посаду тальмана першого терміналу» вирішено вказати «Поновити ОСОБА_4 в ДП «ІМТП» на посаду тальмана третього терміналу».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача проведено без згоди профспілкового органу (тобто з порушенням вимог трудового законодавства), а тому вона підлягає поновленню на роботі; крім того, на її користь підлягає стягненню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому суд дійшов висновку, що переміщення особи з посади тальмана першого терміналу на посаду тальмана третього терміналу відбулося без порушення вимог трудового законодавства.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 2 листопада 2016 року апеляційну скаргу ДП «ІМТП» відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 24 листопада 2015 року скасовано. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 листопада 2015 року змінено.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису першого терміналу посади тальмана, яку обіймала ОСОБА_4

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 46/0 про переміщення ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що при переміщенні позивача відповідач вийшов за межі умов трудового договору, змінивши найменування посади, провів переведення позивача без її згоди зі скороченням постійного робочого місця та посади, яку вона обіймала на першому терміналі, що є порушенням вимог трудового законодавства, зокрема статті 32 КЗпП України.

Крім того, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 має бути поновлена в ДП «ІМТП» на посаді тальмана першого терміналу.

У листопаді 2016 року державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ») подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що переведення позивача не відбувалося, що не потребує згоди працівника, позивач була переміщена з одного структурного підрозділу порту в інший структурний підрозділ порту із збереженням посади та істотних умов праці в межах одного підприємства. Також не було підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати, оскільки позивач на свій розсуд визнала наказ про переміщення незаконним та не з'являлась на роботу на третій термінал порту куди була переміщена, про що в табелях обліку робочого часу на третьому терміналі були зроблені відповідні відмітки. Також зазначив, що позивач пропустила строк позовної давності на оскарження наказів від 26 січня 2015 року. Крім того, вказував на те, що рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення позивачки за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України є необґрунтованим, а тому її звільнення є можливим за відсутності згоди профспілкового органу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що згідно з наказом директора ДП «ІМТП» від 23 січня 2015 року у зв'язку з укладенням з товариством з обмеженою відповідальністю «Трансгрейтермінал» (далі - ТОВ «Трансгрейтермінал») 22 січня 2015 року договору оренди державного нерухомого майна, яке знаходиться на балансі третього терміналу, з 23 квітня 2015 року структурний підрозділ «3-й термінал» буде ліквідовано з усіма робочими місцями та посадами відповідно до штатного розпису.

Пунктом 3.1 цього наказу передбачено звільнення у зв'язку з переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал» працівників, зазначених у листах-клопотаннях щодо звільнення у зв'язку з переведенням до вказаного підприємства, за їхніми заявами відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України.

Пунктом 3.2 цього наказу передбачено вивільнення працівників, які відмовилися від звільнення у зв'язку з переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал» і робочі місця та посади яких ліквідуються згідно з цим наказом на підставі статті 49-2 КЗпП України, Закону України «Про зайнятість населення».

Наказом ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 у зв'язку з необхідністю забезпечення заходів щодо реорганізації підприємства згідно із Законом України «Про морські порти України» та з метою підвищення ефективності виробничої діяльності ДП «ІМТП», а також у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу «3-й термінал» зі штатних розписів структурних підрозділів були виключені робочі місця та посади за переліком, викладеним у наказі, в тому числі посади тальманів першого терміналу. Відповідно до пункту 2 цього наказу було здійснено переміщення з 26 січня 2015 року працівників у структурний підрозділ «3-й термінал».

Відповідно до наказу від 26 січня 2015 року № 46/О ОСОБА_4 було переміщено постійно з 2 лютого 2015 року на посаду тальмана третього терміналу порту з оплатою згідно зі штатним розписом та з багатозмінним, цілодобовим режимом роботи на підставі статті 32 КЗпП України.

Згідно з актом від 31 січня 2015 року позивач відмовилась від ознайомлення з наказом про її переміщення до третього терміналу та від її переміщення та починаючи з 4 лютого по 5 травня 2015 року виходила на робоче місце у першому терміналі.

26 лютого 2015 року позивач була попереджена про наступне вивільнення, відповідно до якого її повідомили про ліквідацію з 23 квітня 2015 року структурного підрозділу «3-й термінал» і її робочого місця та запропонували їй звільнення у зв'язку з переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал» на посаду (робоче місце) тальмана на умовах угоди про співробітництво від 22 серпня 2014 року або прибиральника робочих приміщень з огляду на відсутність у ДП «ІМТП» інших вакантних робочих місць та посад, які відповідали б професії та кваліфікації позивачки, а також роз'яснили можливість звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40, пунктом 1 статті 36 і статті 38 КЗпП України.

ОСОБА_4 відмовилась від підпису вказаного попередження та від її переведення до ТОВ «Трансгрейтермінал».

Наказом від 23 квітня 2015 року № 234/О-10 ОСОБА_4 звільнено з посади тальмана третього терміналу у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України) на підставі наказу від 23 січня 2015 року та попередження від 23 лютого 2015 року.

ОСОБА_4 була членом виборного органу - Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту.

За зверненням суду першої інстанції Незалежною профспілкою працівників ІМТП було відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (протокол від 21 жовтня 2015 року).

За зверненням суду апеляційної інстанції Президією Незалежної профспілки працівників ІМТП відмовлено в наданні згоди на звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. (протоколом засідання від 10 лютого 2016 року). В обґрунтування відмови зазначено порушення трудових прав членів профспілки та самої профспілки, а також передбачених статтями 32, 42, 43, 49-4 КЗпП України процедур.

Згідно з протоколом засідання Президії первинної профспілки «Складських працівників» незалежної профспілки працівників ІМТП від 10 серпня 2016 року вирішено не надавати згоди на звільнення позивача з ДП «ІМТП» за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. В обґрунтування відмови зазначено порушення трудових прав членів профспілки та самої профспілки, процедури та порядку вивільнення працівників передбачених статтями 32, 42, 43, 49-4 КЗпП України процедур.

Між сторонами виникли правовідносини щодо переміщення працівника, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Норма статті 32 КЗпП України передбачає, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві в установі, організації або в іншу місцевість хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускаються тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених законом.

У частині 2 статті 32 КЗпП України зазначається, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Отже, з урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протиправне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

У відповідному розділі Національного класифікатора України «Класифікатор професій» ДК003:2010, затвердженому наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року № 327, міститься посада «тальман».

Наказом директора порту від 23 грудня 2013 року затверджено посадову інструкцію тальмана терміналу, тобто в порту діє єдина посадова інструкція посади «тальман», незалежно від структурного підрозділу на якому працівник виконує посадові обов'язки тальмана.

У штатних розписах першого та третього терміналів зазначено посаду «тальман».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивача було саме переміщено, а не переведено на роботу тальмана третього терміналу, оскільки залишилися незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади), та відбулась лише зміна робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи), а тому відповідно до частини другої статті 32 КЗпП України не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Натомість апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач при переміщенні вийшов за межі умов трудового договору, змінюючи найменування посади, провів переведення позивача без її згоди зі скороченням постійного робочого місця та посади.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що переміщення позивача на таку ж посаду в інший структурний підрозділ цього підприємства відповідає вимогам закону.

Окрім цього, згідно із частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказу від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису першого терміналу посади тальмана, яку ОСОБА_4 займала, та наказу від 26 січня 2015 року № 46-О про переміщення ОСОБА_4 на посаду тальмана третього терміналу, дійшов правильного висновку, що спірні накази прийняті відповідно до вимог закону, оскільки підприємство вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

Доводи касаційної скарги про порушення передбаченого статтею 233 КЗпП України строку безпідставні, оскільки позивач пропустила строк для оскарження наказів від 26 січня 2015 року з поважних причин, враховуючи те, що вона не отримала належно засвідчені копії наказів. Крім того, відповідач, ознайомлюючи її з наказами № 33 та № 46/О від 26 січня 2015 року про переміщення працівників підприємства не виконав свій обов'язок та не роз'яснив позивачу її право на оскарження наказів у строки та порядку, встановленому трудовим законодавством.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування наказу від 23 квітня 2015 року № 234/О-10 про звільнення ОСОБА_4 з роботи, оскільки у порушення частин першої, сьомої статті 43 КЗпП України звільнення відбулось без попередньої згоди виборного профспілкового органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, а протоколом незалежної профспілки працівників порту відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги про необґрунтованість рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення позивача є безпідставними, оскільки на час звільнення позивача було відсутнє рішення профспілкового органу, тобто звільнення відбулось без попередньої згоди виборного профспілкового органу, а отримана на вимогу суду відмова незалежної профспілки ІМТП у наданні згоди на звільнення позивача містила обґрунтування такої відмови, порушення трудових прав позивача.

Разом із тим, оскільки переміщення ОСОБА_4 на посаду тальмана третього терміналу відбулося відповідно до вимог закону та є правомірним, а наказом підприємства від 23 січня 2015 року структурний підрозділ «третій термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис, ліквідовано, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій про поновлення ОСОБА_4 на посаді необхідно змінити та поновити ОСОБА_4 на посаді тальмана цього підприємства.

Окрім цього, за правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Таким чином, з роботодавця на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислення якого розпочинається з дня її звільнення, однак суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, неправильно застосував положення частини другої статті 235 КЗпП України та дійшов помилкового висновку про стягнення на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 4 лютого 2015 року, хоча ОСОБА_4 була звільнена з роботи наказом підприємства від 23 квітня 2015 року.

Тому рішення апеляційного суду у частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції у частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними наказів від 26 січня 2015 року № 33 та № 46/О щодо виключення зі штатного розпису першого терміналу посади тальмана та переміщення ОСОБА_4 з посади тальмана першого терміналу на посаду тальмана третього терміналу підлягає скасуванню із залишенням у силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій про поновлення позивача на посаді підлягають зміні з поновленням ОСОБА_4 на посаді тальмана ДП «ІМТП».

Рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід скасувати та в цій частині направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 2 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказу директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису першого терміналу посади тальмана, яку ОСОБА_4 обіймала, та наказу директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/0 про переміщення скасувати та в цій частині залишити в силі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 листопада 2015 року.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 2 листопада 2016 року в частині визнання незаконним та скасування наказу першого заступника директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 23 квітня 2015 року № 234/О-10 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України залишити без змін.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 2 листопада 2016 року в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді змінити, поновити ОСОБА_4 на посаді тальмана державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт».

Рішення апеляційного суду Одеської області від 2 листопада 2016 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та в цій частині направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк