Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 404/7129/17
№ провадження 22-ц/781/285/18 Головуючий у суді І-ї інстанції Мохонько В. В.
Доповідач Дьомич Л. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.02.2018 Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Єгорової С.М.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_3, 1977 року народження, відносно неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2017 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства на підставі ст. 121 ЦПК України визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погодившись з постановленою ухвалою суду з підстав її незаконності та необґрунтованості, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції. Зокрема зазначила, що нею усунено недоліки зазначені в ухвалі суду від 10 листопада 2017 року та подано до суду уточнену заяву, яка відповідає вимогам ст. 258 ЦПК України. Оскаржуваною ухвалою суду порушуються права заявника на неупереджений судовий захист.

У порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду у межах, встановлених ст. 367 ЦПК України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, за наступного.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Процесуальне питання щодо визнання заяви неподаною та повернення її заявнику вирішувалося на підставі цивільно-процесуального законодавства, що діяло до 15 грудня 2017 року. Тому суд апеляційної інстанції оцінює правильність застосування норм ЦПК України в редакції цивільно-процесуального законодавства, що діяло на час подачі заяви та вирішення судом питання про визнання її неподаною.

Згідно норм ч. 1, ч. 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Аналіз наведених норм ст. 121 ЦПК дає підстави для висновку, що підставою для визнання суддею позовної заяви (заяви) неподаною є не вчинення позивачем (заявником) дій щодо усунення невідповідності поданої ним заяви вимогам закону, які стали підставою для залишення її без руху та вказані у відповідній ухвалі, протягом визначеного судом строку.

Матеріалами справи підтверджено, що 10 листопада 2017 року ухвалою суду першої інстанції заяву ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства залишено без руху та запропоновано заявнику протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки заяви, а саме вказати мету встановлення юридичного факту та зазначити заінтересованих осіб у справі (а.с.6).

На виконання вимог ухвали суду 24 листопада 2017 року заявником надано уточнену заяву про встановлення факту батьківства, в якій чітко встановлено мету встановлення зазначеного юридичного факту (а.с.9-10).

Повертаючи на підставі ст. 121 ЦПК України заяву ОСОБА_2, суд виходив з того, що заявником у встановлений строк, вимоги ухвали від 10 листопада 2017 року, яка отримана 20 листопада 2017 року, не виконано та не усунено недоліки заяви, а саме не вказано заінтересованих осіб у справі.

Однак, з таким висновком суду погодитися не можна.

Частиною 1 ст. 234 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Таке провадження не містить ні матеріально-правових вимог, ні адресатів такої вимоги.

Необхідність захисту прав та охоронюваних законом інтересів виникає не тільки у тих випадках, коли права та інтереси порушуються чи оспорюються. Інколи з'являється потреба у встановленні таких обставин, що є лише підставою для здійснення суб'єктивних прав. Особа, яка має певне право, не може його здійснити через те, що факти, які це право підтверджують, не є очевидними і потребують перевірки та підтвердження відповідними доказами. Тому у цивільному процесі існує такий вид судочинства, який дозволяє заінтересованій особі встановлювати у судовому порядку юридичні факти для подальшого здійснення відповідних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Тобто окреме провадження спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення юридичного факту, суд сприяючи у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, у відповідності до вимог статті 258 ЦПК України повинен перевірити мету встановлення юридичного факту, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки, тобто вжити заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Отже ЦПК закріпив активну позицію суду при з'ясуванні обставин вказаної категорії справи.

Згідно цивільно-процесуального законодавства справи окремого провадження розглядаються за загальним правилом у тому ж порядку, що і справи позовного провадження, за участю заявника і заінтересованих осіб. Проте, положеннями ст. 258 ЦПК України визначенні особливості змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до зазначеної норми Закону, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що його підтверджують.

Тобто, зазначення заявником при зверненні до суду зацікавлених осіб врегульовано Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Згідно п. 5 якої для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов'язаний з'ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Заявники та залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії.

Отже враховуючи вищевказані роз'яснення, суд для об'єктивного з'ясування обставин справи з'ясовує коло осіб, які можуть бути заінтересованими особами у справі та вирішує питання про залучення їх до участі у розгляді справи як заінтересованих осіб.

Однак, всупереч вище наведеним роз'ясненням, повертаючи заяву суд не врахував вищевказану норму права, повернув заяву.

А відтак заздлегідь дійшов висновку про невідповідність заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення вимогам процесуального закону, не дотримавши при цьому особливий порядок розгляду даної категорії справ.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції не звернув увагу на вищевказані положення законодавства і дійшов передчасного висновку про невідповідність заяви ОСОБА_2 процесуальним вимогам щодо заяви про встановлення факту, що має юридичне значення та про повернення її заявнику.

За таких обставин ухвала суду про повернення заяви є необґрунтованою і підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2017 року - скасувати та направити матеріали справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: