АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/379/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 755/5788/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів: Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року, ухвалене у складі судді Ластовки Н.Д. в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

У С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення суми боргу в розмірі 421 690,96 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 січня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір позики в сумі 10 000,00 дол. США, які остання зобов'язувалася повернути через шість місяців, тобто не пізніше 20 липня 2014 року. Згодом, на умовах вищевказаного договору позики, позивач передала, а відповідач отримала в позику грошові кошти в сумі 5 000, дол. США, про що зазначено у розписці від 21 січня 2014 року. Строк повернення вказаного боргу сплив, але гроші відповідач так і не повернула. Таким чином, сума боргу з урахуванням 3% річних за прострочення виконання зобов'язання за весь час прострочення з 21 липня 2014 року по 02 березня 2016 року складає 15 728,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03 березня 2016 року становить 421 690, 96 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 21 січня 2014 року в розмірі 15 728,00 дол. США, що станом на 03 березня 2016 року за офіційним курсом НБУ складає суму у розмірі 421 690,96 грн. та судові витрати в розмірі 4 216 грн. 91 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 2 лютого 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказувала, що в порушення вимог ст. 74-76 ЦПК України нею не було отримано жодних судових повісток про виклик до суду, що унеможливило реалізацію її процесуальних прав.

Зазначала, що позивачем не надано доказів того, що між сторонами було укладено договір позики на суму 15 000 дол. США. Розписка, яка знаходиться в матеріалах справи, не є належним доказом передання грошових коштів відповідачу у позику, оскільки не містить умов та необхідних реквізитів для договорів такого виду. Зазначала, що вона не отримувала грошові кошти від позивача в сумі 15 000 дол. США на підставі наданої розписки від 21 січня 2014 року, підпис на розписці їй не належить.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати. Представник позивача ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача та представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 21 січня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 10 000,00 дол. США, які останньою були отримані в боргу на шість місяців. Згодом, на умовах вищевказаного договору позики, позивач передала, а відповідач отримала в позику грошові кошти в сумі 5 000, дол. США, про що зазначено у розписці від 21 січня 2014 року.

Отже, загальна суму отриманих відповідачем від позивача в позику коштів склала 15 000,00 дол. США, що підтверджується копією розписки (а.с.10).

Отримані у борг кошти ОСОБА_3 не повернула.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам закону та в порушення умов договору позики відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, грошові кошти своєчасно не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 15 000 доларів США. Крім того, підставі ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача стягнуто 3% річних на суму 728 дол. США. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 15 728,00 дол. США, що станом на 03.03.2016 року за офіційним курсом НБУ складає суму у розмірі 421 690,96 грн.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає їх законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені. Норми матеріального права - ст. 525, 526, 530, 533, 625, 1046-1047, 1049 ЦК України відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією, викладеною Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що між сторонами було укладено договір позики, на підтвердження факту укладення та умов договору, а також факту отримання грошей, відповідач видала позивачу власноруч написану розписку, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Виходячи зі змісту норм ст. 545 ЦК України, наявність у ОСОБА_2 оригіналу розписки ОСОБА_3, який позивач надала до матеріалів справи, свідчить про невиконання відповідачем боргових зобов'язань за договором позики.

Оскільки на час розгляду справи в суді відповідачка свої зобов'язання за договором позики не виконала, заборгованість не повернула, то суд першої інстанції вірно вважав, що сума боргу у розмірі 15 000 доларів США, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що підпис на розписці не належить відповідачу - жодними доказами не підтверджені.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі за клопотанням представника ОСОБА_3 призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання, чи виконано рукописний текст та підпис у розписці від 21 січня 2014 року ОСОБА_3 Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_3

23 серпня 2017 року експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали справи повернуто до апеляційної інстанції з клопотанням про надання додаткових матеріалів для проведення судової почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні, призначеному на 4 жовтня 2017 року, було відібрано необхідні для проведення експертизи експериментальні зразки почерку ОСОБА_3 Крім того, ОСОБА_3 надано в якості вільних зразків підпису та почерку наступні документи: договір № 205039690 про надання телекомунікаційних послуг від 19 травня 2014 року з додатками до нього (абонентська карта НОМЕР_1, абонентська карта НОМЕР_2, абонентська карта НОМЕР_3 до договору № 205039690 про надання телекомунікаційних послуг від 19 травня 2014 року, додаткова угода до договору № 205039690 про надання телекомунікаційних послуг), звіт про обсяги реалізованих послуг за березень 2014 року, форма № 1 ДФ (податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку) за 1 квартал 2014 року, вимога ОСОБА_3 від 31 грудня 2014 року № 01-01-2015, заява ОСОБА_3 від 12 січня 2015 року № 01-02-2015 року, заява ОСОБА_3 від 13 січня 2015 року № 01-03-2015, реєстраційна картка від 07 квітня 2014 року НОМЕР_4, абонентський договір № 736942 від 03 липня 2014 року, договір № 14 про надання правової допомоги від 19 вересня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 жовтня 2017 року матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 22 листопада 2017 року повідомлено про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, оскільки не надано у достатній кількості вільних зразків почерку ОСОБА_3, виконаних скорописними літерами.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що розписку про отримання коштів у борг відповідачка не писала, коштів від позивача не отримувала, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відсутність у розписці реквізитів сторін договору позики, на що посилається в обґрунтування своїх доводів відповідач, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки текст розписки дає підстави стверджувати, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений саме договір позики, використане в розписці слово «у борг», передбачає повернення того, що отримано, а зазначений у розписці строк на який відповідачка взяла грошові кошти передбачає їх повернення після спливу цього строку.

Доводів щодо правильності нарахування 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України на суму 728 дол. США - апеляційна скарга не містить.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що ним допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І.Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М.Стрижеус