АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року

м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ковальчук Н.М.,

суддів - Хилевича С.В., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання - Вихотень Я.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року у складі судді Смолій Л.Д., ухваленого в м. Рівне о 15 год. 24 хв., відомості про дату виготовлення повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування позову вказує, що ним 25 квітня 2008 року було укладено з Банком договір поруки на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2, що виникли з кредитного договору №0 від 25 квітня 2008 року, та вважає, що порука по договору поруки припинилася 15 лютого 2010 року - через шість місяців після дати 15 серпня 2009 року, яку встановив відповідач як строк виконання основного зобов'язання. У зв'язку з цим просив суд визнати поруку, яка виникла за умовами договору поруки № 200801 від 25 квітня 2008 року припиненою з 15 лютого 2010 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року вказаний позов задоволено. Визнано поруку ОСОБА_1, яка виникла за умовами договору поруки № 200801 від 25 квітня 2008 року, припиненою з 15 лютого 2010 року. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп..

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, ПАТ «УкрСиббанк» оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що Банк набув права дострокового повернення кредиту та сплати за нього за нього відсотків у зв'язку із наявністю простроченого боргу, і лише тоді кредитодавець вправі звертатися до суду за захистом свого порушеного права. Зауважує, що станом на 13.08.2012009 року позичальник усунув порушення взятих на себе обов'язків, погасив прострочену заборгованість, чим виконав вимогу Банку, а тому банк не набув права на дострокове повернення кредиту. Вказує, що за таких обставин, строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України не може застосовуватися до даних правовідносин. Зазначає про безпідставність припинення поруки в цілому, зважаючи на періодичність платежів за договором. Пояснює, що згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких за умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Додає, що у разі пред'явлення Банком вимог до поручителя більш, ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку; і разом з тим правовідносини поруки не можна вважати припиненими в іншій частині, котра стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Стверджує про безпідставність визнання судом поруки припиненою у зв'язку з невідповідністю порядку скерування вимоги умовам кредитного договору та зазначає, що наявність вимоги, яка направлена без дотримання визначеного сторонами порядку її направлення, не змінює строку основного зобов'язання. Покликаючись на помилкове застосування до спірних правовідносин положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові та стягнення на його користь судових витрат.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, Апеляційний суд Рівненської області прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому колегія виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за даним договором, між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 200801 від 25 квітня 2008 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що порука за договором поруки, укладеним 25 квітня 2008 року між ним та Банком на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2, що виникли з кредитного договору №0 від 25 квітня 2008 року, припинилася 15 лютого 2010 року - через шість місяців після дати 15 серпня 2009 року, яку встановив відповідач як строк виконання основного зобов'язання (повернення кредиту та відсотків) листом від 16 липня 2009 року.

На підтвердження даних висновків у рішенні суду першої інстанції містяться необхідні доводи й обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч. 4. ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За умовами пункту 3.1. Договору поруки цей договір діє до повного припинення всіх зобов'язань Боржника за основним договором.

Письмовою вимогою вих. № 9 від 16 липня 2009 року, яка була надіслана Банком ОСОБА_2 та ОСОБА_1, Банк поставив останніх до відома, що строк повернення кредиту вважається таким, що настав, а також встановив строк виконання зобов'язань - у строк до 15 серпня 2009 року погасити прострочку по кредиту в сумі 850,87 доларів США, прострочку по відсотках в сумі 551,54 доларів США, кредит в сумі 138452,20 доларів США.

Зважаючи на те, що позивач та відповідач не встановлювали в договорі строку, після якого припиняється порука, колегія суддів приходить до переконання, що порука за договором поруки припинилася 15 лютого 2010 року, тобто через шість місяців після 15 серпня 2009 року, яку встановив відповідач як строк виконання основного зобов'язання. З огляду на наведене, покликання апеляційної скарги є необґрунтованими, такими, що суперечать фактичним особа винам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Як вбачається із матеріалів справи, 16 липня 2009 року Банк надіслав на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 письмову вимогу, у якій поставив їх до відома про те, що строк повернення кредиту вважається таким, що настав, та встановив строк виконання зобов'язань до 15 серпня 2009 року: погасити прострочку по кредиту в сумі 850,87 доларів США, прострочку по відсотках в сумі 551,54 доларів США, кредит в сумі 138 452,20 доларів США (а.с. 7).

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та правомірність їх задоволення місцевим судом.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2018 року.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді: Хилевич С.В.

Шеремет А.М.