П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шеремет А.А.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач: ОСОБА_1,

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року, ухваленого в складі судді Рижого О.А. в м. Рівне, повний текст якого складено 05 грудня 2017 року, у справі №572/2713/17,

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що внаслідок виконання зобов'язань за кредитним договором б/н від 28 листопада 2011 року за відповідачем утворилась заборгованість станом на 04 липня 2017 року в розмірі 12 672,78 грн.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник позивача вказує на його незаконність з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судом залишено поза увагою, що кредитний договір між сторонами вважається фактично укладеним, оскільки відповідач особисто підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, використовував кредитні кошти, а також здійснював майже щомісячне погашення заборгованості з червня 2012 року по жовтня 2016 року, що свідчить про фактичне визнання ним свого боргу за кредитним договором.

Зазначає, що підписавши анкету-заяву 28 листопада 2011 року позичальник приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, а тому заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

Просить судове рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів укладання з відповідачем саме кредитного договору б/н від 28 листопада 2011 року в письмовій формі, а додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки на них відсутній підпис відповідача, як позивальника.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з таких підстав.

Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, 28 листопада 2011 року між сторонами був укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6), відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.5).

Підписавши вказану Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, сторони узгодили, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять договір про надання банківських послуг.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що кредитний договір між сторонами вважається фактично укладеним, оскільки відповідач особисто підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, використовував кредитні кошти, а також здійснював майже щомісячне погашення заборгованості з 20 квітня 2012 року по 10 жовтня 2016 року, що свідчить про фактичне визнання ним свого боргу за кредитним договором.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач не отримував кредитної картки так як оформив дебетову картку з використанням особистих коштів, оскільки умови кредитування та розрахунки заборгованості за договором №б/н від 28 листопада 2011 року свідчать про користування саме кредитними коштів з 12 квітня 2012 року по 02 жовтня 2016 року згідно Тарифу для обслуговування кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 4,5,7), а відмітка в Анкеті-заяві про видачу клієнту «дебетової особистої картки» проставлена помилково.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Позивач умови договору виконав, а відповідач в свою чергу порушив взяті на себе зобов'язання та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 04 липня 2017 року становить 12 672,78 грн., з них: 4884,49 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 2505,66 грн. - відсотки за користування кредитом, 4202,97 - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 579,66 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач надав розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, який відповідачем не оспорювався (а. с. 4, 5), а тому вважається належним доказом по справі.

У відповідності до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За таких обставин, до стягнення підлягає заборгованість по тілу кредиту в сумі 4884,49 грн. та відсотки за користування кредитом в сумі 2505,66 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до частини 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Судом установлено, що розмір основної заборгованості складає 4 884,19 грн., а розмір неустойки становить 5282,63 грн. (4202,97 грн. - пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 579,66 грн. - штраф (процентна складова).

Проте незважаючи на те, що право вимоги до позичальника у зв'язку із неповерненням кредиту, у банку виникло з 10 березня 2015 року (з дня виникнення, заборгованості за наданим кредитом), кредитор на вигідних для себе підставах протягом наступних 2 років 4 місяців продовжив нараховувати відповідачу неустойку (пеню, штраф), що призвело до її зростання аж до 5 282,63 грн., що перевищує суму основного боргу. І лише ближче до закінчення позовної давності банк припинив нарахування неустойки та звернувся до суду із даним позовом до відповідача.

Таку поведінку кредитора, який, на переконання колегії суддів, не вжив заходів щодо зменшення збитків, апеляційний суд розцінює як недобросовісну.

Наведені вище обставини та вимоги закону дають апеляційному суду підстави зменшити розмір неустойки за порушення умов кредитного договору з 5 282,63 грн. до 2 000 грн.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2489,66 грн.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 376, ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 9 390,15 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається з: 4884,49 грн. - заборгованість за кредитом, 2505,669 грн. - заборгованість по відсоткам; 2000,00 грн. - неустойка.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2486,66 судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2018 року.

Головуючий :

Судді :