Справа № 364/6/17 Головуючий у І інстанції Макаренко Л. А.
Провадження № 22-ц/780/396/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 12.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.,

секретар: Шуляк Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Володарського районного суду Київської області від 22 червня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У грудня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом.

Позивач просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2011 року № б/н у розмірі 24 555, 79 грн , яка складається з:

5 365,73 грн. - заборгованість за кредитом;

16 244,55 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

1 300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

500,00 грн. - штрафу (фіксована частина);

1 145,51 грн. - штрафу (процентна складова).

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що, відповідно до укладеного договору від 05 серпня 2011 року № б/н ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок того, що відповідач не сплачував грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 31 жовтня 2016 року у неї виникла заборгованість, у розмірі 24 555 , 79 грн , що складається з вищезазначених сум заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пенею і штрафом.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 22 червня 2017 року позов задоволено частково . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 365,73 грн , судові витрати.

В іншій частині позову відмовлено. .

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом та відмови у стягненні пені та штрафів, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для вирішення справи та невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України ОСОБА_2 була своєчасно ( 14 грудня 2017 року) повідомлена про день та час розгляду справи на 12 лютого 2018 року( а.с. 165) за адресою , яка була зазначена в матеріалах справи, заяв щодо зміни місяця проживання або місцезнаходження від ОСОБА_2. не надходило, заяв про причини неявки в судове засідання від сторін до апеляційного суду не надходило, а тому підстави ,вважати причини неявки ОСОБА_2 до суду поважними , відсутні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Як видно з матеріалів справи документи кредитної справи Відповідача було передано на зберігання до архіву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у м. Донецьку. Як пояснив представник позивача , взаємодія з цим архівом на теперішній час відсутня, до стабілізації політичної ситуації в зоні антитерористичної операції. Письмове пояснення аналогічного змісту було надіслано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду 13 квітня 2017 р. (а.с. 80)., а відтак надати ці документи позивач не може . Також представник Позивача в суді стверджував, що Відповідач, не зважаючи на відсутність підпису на умовах кредитування, отримала карту «Gold».

Відповіда визнала позовні вимоги в частині основного боргового зобов'язання (заборгованість за кредитом у розмірі 5 365,73 грн.), в іншій частині позовних вимог - заперечувала проти їх задоволення, зазначаючи, що не розуміє, звідки взялася така велика, як на її думку, сума.

Крім того, 22 червня 2017 року ОСОБА_2 надала суду копію довідки банку про сплату нею у березні 2017 року на рахунок погашення кредитного зобов'язання коштів у сумі 998 грн.. Позивача пояснив , що за умовами кредитування сплачені кошти ідуть спочатку на погашення заборгованості за пенею, потім за відсотки і лише їх залишок, за його наявності, буте йти на погашення основної заборгованості. До того ж, зазначив представник Позивача, визнання Відповідачем позову в частині боргу за основним зобов'язанням свідчить і про необхідність стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України ( що діяла на час винесення рішення ) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Як видно із матеріалів справи ,05 серпня 2011 року ОСОБА_2 уклала договір із відповідачем та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який надалі змінювався шляхом збільшення, останній раз 30 січня 2014 року до 5 500 грн. Підписом у названій анкеті-заяві ОСОБА_2 засвідчила свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами банку» складає договір між нею і банком та що вона зобов'язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг». Проте в цій анкеті-заяві відсутня будь-яка позначка чи жодне означення виду картки, зокрема і кредитної, яку отримала Відповідач (а.с. 10).

За пунктом 2.1.1.5.5 згаданих «Умов та Правил надання банківських послуг» Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до пунктів 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.6 «Умов та Правил надання банківських послуг» строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами із встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафту, що виникає за такими картами, наведені, зокрема, в довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, та встановлюються даним пунктом. Платіж включає в себе плату за користування кредитом, передбачену «Тарифами банку», та частину заборгованості за кредитом. За користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік.

Як встановлено судом з наявних матеріалів справи , на виконання умов укладеного з відповідачем договору банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі і належним чином, надавши ОСОБА_2 кредитні кошти на картку в розмірі 5 500 грн.

Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором. У зв'язку з цим за станом на 31 жовтня 2016 року у Відповідача виникла перед Позивачем заборгованість на загальну суму 24 555,79 грн., що складається із:

5 365,73 грн. - заборгованості за кредитом;

16 244,55 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом;

1 300,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією;

500,00 грн. - штрафу (фіксована частина);

1 145,51 грн. - штрафу (процентна складова).

Встановлені судом обставини підтверджуються як поясненнями Відповідача, яка визнала позов в частині боргу за основним кредитним зобов'язанням у розмірі 5 365,73 грн., так і копією згаданої анкети-заяви (а.с. 10), довідкою Позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 (а.с. 9).

Розмір заборгованості за використаними кредитними коштами підтверджено уповноваженою банком особою у вищезазначеному розрахунку , відповідачем не оспорюється, підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, у суду відсутні.

Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Відповідно до визначень частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (частина друга статті 615 ЦК України).

За визначенням частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Водночас частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Разом з тим, досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, судом було установлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, в якій вказано, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами банку» складає договір між Відповідачем і банком та що Відповідач зобов'язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг» (а.с. 10). Проте до позовної заяви Позивачем додано витяг з Тарифів за картами «Универсальная, 30 дней льготного периода» (з відсотковою ставкою 3,0 % на місяць), «Универсальная, 55 дней льготного периода» (з відсотковою ставкою 2,5 % на місяць), «Универсальная Contract» (з відсотковою ставкою 1,7 % на місяць) та «Универсальная Gold» (з відсотковою ставкою 2,5 % на місяць), жодні з наведених умов кредитування та, зокрема, визначення процентної ставки не містять підпису Відповідача (а.с. 12).

Відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на це та зважаючи на відсутність підпису ОСОБА_2 на доданих до позовної заяви Позивача умов кредитування за різними кредитними картами, суд вважає, що Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мала на увазі Відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які вона брала на себе зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Разом з тим , суд не звернув уваги , що відповідач визнала ту обставину , що дійсно уклала договір кредиту , і під час підписання договору будь-які застереження, що він є безпроцентний відсутні , а відтак кошти за користування кредитом ( проценти), відповідач має сплачувати . В установленому законом порядку відповідач вказаний договір не оспорювала , він є дійсним , а відтак висновок суду про відмову у частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості процентами в сумі 16 244,55 грн. є суперечливим , оскільки суд встановив ,що відповідач порушив умови договору в частині погашення кредиту , а тому в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням рішення про стягнення заборгованості за тілом кредиту і заборгованості по відсоткам за користування кредитом .

Разом з тим, зважаючи на те , що відповідачем не були підписані як окремі договори щодо забезпечення виконання кредиту у вигляді пені , штрафу , то висновок суду про відмову у цій частині є цілком справедливим і рішення суду в цій є законним і обгрунтованим .

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача 2 537 ,89 грн судових витрат.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає ,що рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом підлягає скасуванню з ухвалення рішення про задоволення позову , в іншій частині рішення є законним та обгрунтованим , підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 22 червня 2017 року скасувати. Ухвалити по справі нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (р/р 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2011 року № б/н у розмірі 21 610 (двадцять одна тисяча шістсот десять) грн. 28 (двадцять вісім) коп. (з них: 5 365 грн. 73 коп - заборгованість за кредитом, 16 244 грн. 55 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (р/р 3111, МФО 305299, ) судові витрати у розмірі 2 537 (дві тисячі п'ятсот тридцять сім) грн. 89 (вісімдесят дев'ять) коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 21 лютого 2018 року.

Головуючий М.В. Мережко

Судді О.М. Данілов

Є.М. Суханова