АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 2-1560/12

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Лисака І. Н.,

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар: Костюк Л.С.,

позивач: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_4,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2012 року, ухваленого під головуванням судді Іщенко І.В., повний текст якого виготовлено 19 листопада 2012 року, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 та просило внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором №0506/17/МП2 від 06.06.2008 року стягнути з ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 13 396,31 дол. США, що станом на 18.09.2012 року еквівалентно 107 076,71 грн., а також звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості на заставлене майно за договором іпотеки №0506/17/МЦ від 22.05.2006 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2012 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» неповернену суму кредиту, відсотків за користування кредитом та пені за кредитним договором №0506/17/МЦ/2 від 06.06.2008 року в сумі 13 396, 31 дол. США, що станом 18.09.2012 року еквівалентно 107 076, 71 грн.

Провадження №22-ц/794/103/18 Категорія 27

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0506/17МЦ/2 від 06.06.2008 року у сумі 13 396,31 дол. США , що станом на 18.09.2012 року еквівалентно 107 076,71 грн., звернуто стягнення на заставлене майно за договором іпотеки №0506/17/МЦ від 22.05.2006 року шляхом продажу на прилюдних торгах квартири №4, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», визначивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати як незаконне та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом не з'ясовано усіх фактичних обставин справи та не надано їм належної правової оцінки, залишено поза увагою відсутність доказів видачі та отримання відповідачем зазначеної суми кредиту, відсутній детальний розрахунок заборгованості та докази того, що відповідачу направлялися вимоги банку про наявність заборгованості та необхідність її погашення.

Також зазначає, що відповідач ОСОБА_5 є азербайджанцем та не володіє вільно українською мовою, однак при укладенні кредитного договору не залучався перекладач.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлювалися нормами ст.213 ЦПК України (в ред. 2004 року).

Судом встановлено, що відповідно до генерального кредитного договору № 0506/17/МЦ від 22.05.2006 року, укладеного між АППБ «Аваль» та ОСОБА_5, останньому Банк зобов'язався надавати кредитні кошти, що не перевищують 40 000 дол. США., а відповідно до кредитного договору 0506/17/ МЦ/2 від 06.06.2008 року відповідач ОСОБА_5 отримав у Чернівецькій обласній дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитні кошти в розмірі 40 000 дол. США строком на 24 місяці та зобов'язувався забезпечити повернення одержаного кредиту частинами, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15% річних, з одноразовою сплатою комісії у розмірі 0,99% згідно умов Кредитного договору та виконати усі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні Кредитним договором (а.с.13-16).

В забезпечення виконання зобов'язань 22.05.2006 року між АППБ «Аваль» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №0506/17/МЦ, згідно якого вона поручилась перед кредитором за виконання позичальником грошових зобов'язань, що виникли з Генерального кредитного договору та додаткових договорів, які можуть бути укладені в подальшому. Предметом іпотеки є нерухоме майно: АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати загальною площею 24,2 кв.м., що знаходиться в м. Чернівці по АДРЕСА_1 та належить їй на праві власності (а.с.8-11);

30.09.2009 року між кредитодавцем ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником було укладено додаткову угоду №0506/17/МЦ-1, згідно якої внесено зміни до п.2.5 ст.2 Генерального кредитного договору, а 12.10.2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 за письмової згоди майнового поручителя було укладено Додаткову угоду №0506/17/МЦ/2/2, згідно умов якої сторони домовились продовжити термін надання кредиту до 21.05.2013 року, у зв'язку з чим Графік погашення заборгованості був викладений у новій редакції (а.с.17-19).

У зв'язку з тим, що позичальник належним чином не виконував умови договору, станом на 18.09.2012 року утворилась заборгованість у розмірі 13 396,31 дол. США, що складається з: 9 797,53 дол. США - заборгованість за кредитом; 2 294,77 дол. США - прострочена заборгованість; 2 768,20 дол. США - прострочені відсотки; 830,58 дол. США - пеня, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7), який не спростований належними і допустимими доказами апелянтом та його представником.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів видачі та отримання грошових коштів, а також відсутності детального розрахунку заборгованості, апеляційний суд відхиляє їх виходячи з наступного.

Згідно заяви про надання доказів в суд ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вбачається, що первинні документи, щодо видачі та отримання грошових коштів відповідачем не надається можливим, оскільки дані документи є касовими та зберігаються в банку протягом 5 років, після чого дані документи підлягають знищенню.

Отже, з наведеного випливає, що зазначені вище документи знищені банком, що підтверджується копією акту №8 від 30.01.2014 року (а.с.94).

Про те, у відповідності до п.220 розділу 2 Постанови НБУ від 08.12.2004 року №601 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» документи (статут, кредитний договір, заяви-зобов'язання, гарантійні листи, обґрунтування, розрахунки ефективності та окупності витрат, висновки, розпорядження, дозволи, фінансові звіти, статистичні відомості) про видачу й оформлення позик, кредитів, що видані банками юридичним і фізичним особам у національній та іноземних валютах - у центральному апараті НБУ, у структурних підрозділах і одиницях, територіальних управліннях, спеціалізованих підприємствах, навчальних закладах НБУ, у банках України, у філіях, представництвах, відділеннях банків зберігаються 5 років після погашення позики.

Згідно п.470 розділу 2 зазначеного Переліку справи клієнтів (договори, зобов'язання, листи) про одержання кредитів, гарантій за кредитами зберігаються 5 років після погашення кредиту.

Пунктами 665, 666 розділу 2 зазначеного Переліку особові рахунки з обліку довгострокових кредитних операцій, юридичних і фізичних осіб та вкладних (депозитних) операцій юридичних осіб зберігаються 5 років після виконання умов договору. Особові рахунки з обліку кредитних операцій юридичних та фізичних осіб та вкладних (депозитних) операцій юридичних осіб зберігаються 5 років після виконання умов договору.

Таким чином, правових підстав у Банка на знищення документів кредитної справи на час звернення до суду та протягом 5 років після повного виконання зобов'язань не було.

Однак, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_5 тривалий час виконував умови цього договору погашаючи отриманий кредит, а останній платіж ним здійснено 30.03.2012 року (а.с.90-92).

Таким чином, сторонами не спростовано, що саме ОСОБА_5 з 10.07.2008 року по 30.03.2012 року здійснювалось виконання зобов'язань за кредитним договором і приймалося воно ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», тобто фактично ОСОБА_5 розумів значення взятих на себе обов'язків та після отримання коштів фактично приступив до їх виконання.

Щодо посилань на те, що відповідачі не повідомлялися про наявність заборгованості, спростовується адресованим листом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 15.06.2009 року на ім'я ОСОБА_5, вимогою про дострокове виконання грошових зобов'язань від 03.10.2012 року, листом повідомленням про прострочену заборгованість від 15.01.2010 року (а.с.95-103).

Посилання представника апелянта в процесі розгляду справи на незаконність стягнення пені у валюті судом не береться до уваги, оскільки вони виходять за межі обґрунтування вимог апеляційної скарги, однак суд перевіряючи застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суд вірно встановив, що на підставі кредитного договору ОСОБА_5 отримав кредит в іноземній валюті - доларах США.

Таким чином, виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору, в якому сторони були вільними при визначені його істотних умов та про надання кредиту в іноземній валюті із сплатою пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Розбіжність в розмірах заборгованості по пені між пред'явленими на час розгляду в сумі 830,58 дол.США та сумою 810,72 дол.США, вказаною в розрахунку для суду апеляційної інстанції, не може бути підставою для зміни в цій частині рішення, оскільки апеляційна скарга в цій частині позивачем не визнавалась, на час ухвалення судового рішення цих розбіжностей не виникало і пов'язанні вони можуть бути як з частковим виконанням договору після ухвалення рішення, так й арифметичною помилкою чи опискою, що може бути усунуто на стадії виконання рішення суду при звірці заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2012 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, В.Ф. Міцней/