АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

«15» лютого 2018 року

м. Харків

справа № 616/626/17

провадження № 22-ц/790/852/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 листопада 2017 року, ухвалене суддею Нестайко Ю.В.,-

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 грудня 2005 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 17 листопада 2005 року до досягнення дитиною повнолітня.

04 липня 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено шлюб, в якому народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Станом на час подання до суду позову дружина не працює. Відповідно рішення Дніпропетровської обласної МСЕК № 5 від 04 лютого 2016 року позивачу встановлений ступінь страти професійної працездатності 5 відсотків.

Зважаючи на зміну матеріального та сімейного стану, погіршення здоров'я, просив суд зменшити розмір аліментів, який визначено за рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 грудня 2005 року з ? частини з усіх видів доходу до 1/8 частини з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з моменту набрання чинності рішенням, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, позов задовольнити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Доводи суду стосовно того, що відповідач є безробітною та не має доходу, не є правовою підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки предметом спору є зменшення розміру аліментів на утримання дитини, а не на утримання колишньої дружини. Також не надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_3 зареєстрована в іншому шлюбі, зважаючи на що має матеріальне забезпечення від чоловіка. Судом першої інстанції не було взято до уваги того факту, що дружина позивача здійснює догляд за малолітньою дитиною, позивач є учасником бойових дій, має поранення та у зв'язку з погіршенням здоров'я потребує лікування, що підтверджується відповідними довідками.

02 лютого 2018 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила про необґрунтованість посилань відповідача на її утримання чоловіком, оскільки предметом спору є утримання спільної дитини сторін по справі. Що ж стосується погіршення стану здоров'я позивача, то відповідно до діючого законодавства він має певні пільги. Фактичний розмір аліментів на утримання дитини, про зменшення якого просить позивач, становить ? частку, або 25 відсотків від доходу позивача, і розрахунок слід виконувати від цієї частки.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2018 року в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи (а.с. 88).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві до неї доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням розміру доходу, який отримує позивач, на кожного члена його нинішньої сім'ї припадає по 2 034,00 грн. у разі утримання з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі, раніше визначеному судом - ? частки доходу, що складає наразі також 2 034,00 грн. Те, що на час розгляду справи з позивача тимчасово, до погашення заборгованості з аліментів, стягується по 50 відсотків його доходу, є наслідком тривалого невиконання ним обов'язку по сплаті аліментів і не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Підстав для зміни розміру аліментів, передбачених ст. 192 СК України не встановлено.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_2

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 грудня 2005 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 17 листопада 2005 року до досягнення дитиною повнолітня (а.с. 13).

04 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб (а.с. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в даному шлюбі народилася донька ОСОБА_7 (а.с. 4).

Зважаючи на зазначене, колегія суддів встановила, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває ще родина, яка складається з дружини та доньки.

Крім того, матеріали справи містять посвідчення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 5).

З довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках вбачається, що ступень втрати професійної працездатності у ОСОБА_1 становить 5 відсотків (а.с. 10).

Станом на час розгляду справи ОСОБА_1 є військовослужбовцем, розмір його щомісячного грошового утримання за січень-червень місяць 2017 року становить 8 136,00 грн., з яких майже половину він сплачував в рахунок погашення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 та на погашення заборгованості з аліментів (а.с. 12).

З свідоцтва про шлюб вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 24 січня 2017 року зареєстровано шлюб (а.с. 30).

ОСОБА_2 станом на час розгляду справи не працює.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, щодо відсутності правових підстав для зменшення розміру аліментів, які за рішенням суду стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку зі зміною сімейного стану.

При вирішенні справи судом першої інстанції не були враховані всі обставини по справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 приймає участь в утриманні доньки від першого шлюбу ОСОБА_5, про що свідчать наявні в матеріалах справи письмові докази, з яких вбачається, що ОСОБА_1. сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, розмір яких, як було вищезазначено, за січень-червень місяць 2017 року становив майже половину від нарахованого йому грошового забезпечення.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція ООН «Про права дитини»), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України суд першої інстанції необґрунтовано не врахував, що у ОСОБА_1 змінений сімейний стан, він має на утриманні дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, та ще одну дитину, що є правовою підставою для зменшення розміру аліментів, проте не є правовою підставою для порушення гарантованих державою прав дітей (доньок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2) на гідний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_2 не працює, проте є працездатною особою, перебуває у шлюбі з працездатним чоловіком та має з ним спільний бюджет.

Відповідно до ч.1,2 ст. 3 Конвенція ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Колегія суддів, з урахуванням на утриманні у ОСОБА_1 двох дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та якій на період з 01 березня 2015 року по 31 березня 2018 року призначена допомога при народженні дитини ОСОБА_7, стану здоров'я відповідача, дійшла висновку, щодо зміни рішення суду першої інстанції та зменшення розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, що є достатнім для гідного розвитку дитини та її утримання, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, їм надано належної оцінки та вони не спростовують висновків щодо доцільності зміни розміру аліментів.

Що ж стосується посилань ОСОБА_2 на те, що вона не працює та не має можливості на утримання доньки ОСОБА_5, не є правовою підставою для відмови у задоволенні даного позову, оскільки з приписів ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.

Обов'язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків. У СК України ідея юридичної рівності учасників сімейних відносин знайшла яскраве втілення в різних аспектах. Зокрема у ньому послідовно провадиться принцип рівності прав й обов'язків матері й батька з утримання дитини.

Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Безумовний характер батьківського обов'язку має різні аспекти свого прояву.

Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чиє в них кошти, достатні для надання утримання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а визначений судом розмір аліментів зменшенню до 1/6 частини.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, пункту 2 частини1 статті 374, пунктів 3, 4 частини 1 статті 376, статті 381, статей 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 листопада 2017 року - змінити.

Зменшити розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено «15» лютого 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук