Провадження № 2/761/429/2018
У Х В А Л А

Іменем України

02 січня 2018 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Рибак М.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання частково недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною позовною заявою, відповідно до якої просить суд визнати порушеним право ОСОБА_1 - споживача фінансових послуг банку, та визнати недійсним п. 1.3, п. 1.6 Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 22 квітня 2015 року.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначено правило виключної підсудності, відповідно до якого позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року № 3, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд, зокрема, визнати недійсним пункти Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, який укладений між позивачем та відповідачем 22 квітня 2015 року. Відповідно до вказаного Договору про задоволення вимог іпотеко держателя, предметом вказаного договору є земельна ділянка площею 0,3569 га., що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Солов'їна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку про направлення справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання частково недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 27, 31, 259, 260 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Передати справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання частково недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя за територіальною підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК