Справа № 308/6380/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» за якою просить суд:

-Договір Фінансового лізингу №170171 від 03.05.2017 року визнати недійсним;

-стягнути з ТОВ «Автотехнікс Україна» () 50 000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

03 травня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» було укладено Договір фінансового лізингу за № 170171 з додатками № 1 та № 2. Згідно з умовами Договору, а саме п. 1.3 Відповідач взяв на себе зобовязання придбати автомобіль марки Hyundai модель Creta, модифікація Active, обєм/тип двигуна 1,6 бензин, тип КПП механіка, привід 4x2 та передати автомобіль у користування Позивача. Так як на

момент заключення Договору Позивач виявив бажання придбати автомобіль іншої марки та у відповідності до пункту 1.8 Договору була подана заява стосовно заміни автомобіля на ОСОБА_3 Х7. Представники Відповідача заяву прийняли, та надали Позивачу платіжні реквізити для якби часткової оплати вартості предмета лізингу у розмірі 50 000,00 грн. Однак пізніше виявилось, що сплачені Позивачем кошти є адміністративним платежем за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням Договору.

Детальніше ознайомившись з даним Договором вважаю за необхідне визнати його недійсним, вважаючи його складеним з порушенням чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки його умови є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, Відповідач ввів Позивача в оману зарахувавши перший платіж в якості адміністративного платежу та в майбутньому взагалі не надав предмет лізингу в даному випадку автомобіль, що на думку позивача є шахрайськими діями працівників компанії ТОВ «Автотехнікс Україна».

Відповідно до пункту 10.4 договору лізингу, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобовязання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

При цьому згідно з пунктом 4.3 договору лізингу, разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобовязані підписати до моменту підписання акту приймання-передачі.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу Позивач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача.

Позивач вважає ще однією підставою визнання недійсності Договору є відсутність його нотаріального посвідчення, який узгоджується з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року №6-2766цс15.

Таким чином, виходячи зі змісту спірного договору фінансового лізингу від 03.05.2017 року, укладеного між сторонами, позивач вважає, що в договорі виключені та обмежені права Позивача як споживача стосовно Відповідача у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (пункт 12.1, розділ 12 договору), звужені обовязки Відповідача, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно значно розширені права Відповідача, які суперечать вимогам чинного законодавства.

В судове засідання позивач та його представник не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом повідомлені належним чином.

Відповідач в судове засідання також не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом неодноразово повідомлений належним чином, будь яких клопотань від нього до суду не надходило.

Судове засідання у справі було призначене на 31.01.2018 року на 11 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 03 травня 2017 року уклав договір фінансового лізингу № 170039 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна», з відповідним додатковим договором від 03.05.2017 року № 170171, згідно умов яких ТОВ «Автотехнікс Україна» зобов'язалася придбати предмет лізингу - транспортний засіб марки Hyundai Active, обєм двигуна 1,6 у кількості 1 штука за ціною 18 796,99 доларів США та передати його ОСОБА_1 в користування на строк та умовах, передбачених договором. Умовами договору визначена вартість предмета лізингу 18 796,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 500 000 гривень.

У подальшому позивач звертався до відповідача із заявою про можливість зміни вищезазначеного автомобілю на автомобіль ОСОБА_3 Х7, 2014 року випуску, за ціною 137 800 грн., проте відповідних доказів направлення такої заяви суду не надав.

На виконання умов договору ОСОБА_1 здійснив адміністративний платіж на рахунок ТОВ «Автотехнікс Україна» в розмірі 50 000 грн., що підтверджується квитанцією № НОМЕР_1 від 03.05.2017 року.

Договір фінансового лізингу № 170171, який було укладено між сторонами, нотаріально не посвідчувався.

Згідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

З аналізу вищевказаних вимогах законодавства випливає, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу, а тому до відносин пов'язаних з виконанням такого договору застосовуються положення цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж та Закон України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено самостійні підстави визнання угоди недійсною, в якій закріплено одну з підстав недійсності правочину - несправедливість умов договору.

З аналізу вказаної статті вбачається, що несправедливість умов договору полягає в порушенні принципу добросовісності та порушенні істотного дисбалансу договірних прав, обов'язків сторін, які спрямовані на завдання шкоди споживачу.

Аналізуючи пункти 1.4, 9.7, 10.4, 10.5, 10.13, 10.14, 10.18, 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, 12.8 договору фінансового лізингу № 170171 можна дійти висновку, що даний правочин по своїй суті спрямований на захист інтересів лише лізингодавця і на звуження його відповідальності, що свідчить про суттєву диспозицію між правами та обов'язками сторін, а наявність механізму зміни вартості платежів та розміру предмета лізингу тільки лізингодавцем слугує лише цьому підтвердженням, оскільки позбавляє лізингоодержувача будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору, що свідчить про недійсність укладеного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою згідно до вимог пункту 11-1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Згідно до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ст. 1, 4, 5, 7 до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

З аналізу вказаних норм, можна дійти висновку, що лізингова компанія належить до фінансової установи, яка в даному випадку здійснює діяльність спрямовану на залучення фінансових активів та їх адміністрування для придбання товарів у групах, тобто надає фінансові послуги, а тому потребує наявності відповідної ліцензії.

Крім цього, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то у відповідності до ст. 799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України у справах №6-2766 від 06 грудня 2015 року, № 6-65цс16 від 11 травня 2016 року, № 6-3020цс15 від 11 травня 2016 року.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З матеріалів справи вбачається у ТОВ «Автотехнікс Україна» відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування, договір фінансового лізингу № 170171 від 03.05.2017 року нотаріально не посвідчувався.

Отже, оскільки оскаржуваний договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, враховуючи, що у ТОВ «Автотехнікс Україна» відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування, а також враховуючи відсутність нотаріального посвідчення договору, то суд вважає необхідним визнати договір фінансового лізингу № 170171, укладений 03.05.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна" та ОСОБА_1, недійсним з моменту його вчинення.

У звязку з цим, з урахуванням положень ст. 216 ЦК України, суд приходить до висновку, що кошти, отримані у формі адміністративного платежу відповідачем ТОВ «Автотехнікс Україна» за недійсним договором, мають бути повернуті іншій стороні договору, а тому необхідно також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 - 50 000 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 81, 89, 141, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, 216, 217, 220, 236, 369, 799, 806 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 170171, укладений 03.05.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна», юридична адреса: 01103, м. Київ, вул. Німанська, 10 літера А, офіс 29, , на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, - 50 000 (пятдесят тисяч) гривень, сплачених за договором фінансового лізингу № 170171 від 03.05.2017 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна», юридична адреса: 01103, м. Київ, вул. Німанська, 10 літера А, офіс 29, , на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, - витрати із сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4