АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року

м. Харків

справа № 623/1160/17

провадження № 22ц/790/366/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович, Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 вересня 2017 року (Гуренко М.О.),

у с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича (далі - ПН ХМНО Суперфін Б.М.), Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») та просила:

- визнати недійсним односторонній правочин, вчинений ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 03 серпня 2015 року щодо набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору іпотеки, укладеного 23 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, посвідченого ПН ХМНО Суперфіном Б.М. за реєстровим № 5108;

- скасувати рішення ПН ХМНО Суперфіна Б.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 серпня 2015 року, індексний № 23347490 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру.

В обґрунтування позову зазначила, що 19 вересня 2008 року уклала з АКІБ «УкрСиббанк» Договір про надання споживчого кредиту за Правилами № 0 на суму 34 100 доларів США з кінцевим терміном повернення - 19 вересня 2013 року на придбання житлової нерухомості.

19 вересня 2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, як продавцями, та ОСОБА_1, як покупцем, укладено Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Банніковим С.І. за реєстровим № 5066.

З метою забезпечення умов виконання Договору про надання споживчого кредиту, 23 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Банніковим С.І. за реєстровим № 5108, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

12 грудня 2011 року право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту було відступлено на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі Договору факторингу № 1.

У квітні 2016 року вона отримала повідомлення ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про анулювання боргу у зв'язку з реалізацією на користь товариства права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання Договору про надання споживчого кредиту на підставі статтей 37, 38 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку». 03 серпня 2015 року ПН ХМНО Суперфін Б.М. здійснив реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 вересня 2017 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Зокрема зазначає, що даний спір є цивільно - правовим та не носить публічно - правового характеру, тому підлягає розгляду судом загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.

ОСОБА_7 - представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в запереченнях на апеляційну скаргу просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

ПН ХМНО Суперфін Б.М. ухвалу суду першої інстанції не оскаржив, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив із того, що спір у даній справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Судова колегія з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується, вважає його таким, що не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів; у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (стаття 15 ЦПК України, в редакції, чинній на час постановлення ухвали).

При цьому стаття 2 КАС України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (далі - суб'єкт владних повноважень), шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пункт 1 статті 3 КАС України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) дає визначення терміну «справа адміністративної юрисдикції», якою визнається публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватно-правових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

З огляду на це, неправильним є формальне застосування пункту 5 частини 2 статті 17 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що до суду звертається суб'єкт владних повноважень як позивач.

Таким чином, аналіз статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України (в редакціях, чинних на час постановлення ухвали) дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Оскільки спір виник із цивільних правовідносин, тому справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанції, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі (частина 1 статті 37 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, судове рішення скасувати та ухвалити нову постанову про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції іншим суддею.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 вересня 2017 року - скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду іншим суддею.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з моменту її підписання суддями колегії безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - Р.М. Піддубний

Л.А. Швецова