Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2018 Справа №607/6412/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Дзюбича В.Л.

за участю секретаря Грабської Ю.І.

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №000304 від 26 жовтня 2016 року, стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» (надалі - ТОВ «Євролізинг Холдінг») про визнання недійсним договору фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року, стягнення грошових коштів внесених в якості платежу за адміністрування договору у розмірі 34000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.10.2016 року між ним та ТОВ «Євролізинг Холдінг» було укладено договір фінансового лізингу №000304, предметом якого є транспортний засіб марки МТЗ вартістю 340000,00 грн. Того ж дня ним було внесено на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 34000,00 грн. На момент звернення до суду обумовлений договором транспортний засіб позивачу поставлений не був. ОСОБА_2 вважає, що умови укладеного між ним та ТОВ «Євролізинг Холдінг» договору фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року не відповідають чинному цивільному законодавству та порушують його права як споживача в зв'язку з чим зазначений договір має бути визнано судом недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину. Вказав, що при укладенні договору фінансового лізингу відповідач використовував нечесну підприємницьку практику, що виразилась у ненаданні та наданні у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення позивачем свідомого вибору, що стосується основних характеристик предмету лізингу, способу розрахунку ціни, статусу відповідача та наявності у нього ліцензії на здійснення фінансового лізингу в результаті чого він був введений в оману щодо істотних обставин, які мають значення для укладення договору, а також позбавлений можливості свідомого вибору, що також призвело до помилкового придбання ним при укладенні договору непотрібних йому послуг з фінансового лізингу на умовах відповідача, які є несправедливими, суперечать принципу добросовісності і призводять до суттєвого дисбалансу прав та обовязків позивача як споживача. Також позивач зазначив, що у договорі відсутні ознаки, які свідчать про те, що предмет лізингу є індивідуально визначеною річчю, зокрема не зазначено його колір, номер шасі та кузова, що дозволяло б виокремити предмет лізингу з поміж інших транспортних засобів марки МТЗ. Зазначені обставини на думку позивача є істотними, оскільки якби він володів вказаною інформацією на момент укладення договору, то не вступив би у правовідносини із відповідачем. Окрім цього, ОСОБА_2 зазначив, що ТОВ «Євролізинг Холдінг» в установленому порядку не отримало ліцензію на здійснення фінансових операцій, що свідчить про відсутність у відповідача необхідного обсягу цивільної дієздатності на момент укладення договору фінансового лізингу та є додатковою підставою для визнання договору недійсним та стягнення сплачених позивачем коштів. Із врахуванням наведеного просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року та стягнути з відповідача на його користь кошти на виконання умов договору в сумі 34000,00 грн.

Представник позивача-адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення заперечила.

Представник відповідача ТОВ «Євролізинг Холдінг» в судове засідання не зявився не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26.10.2016 року між ТОВ «Євролізинг Холдінг» (лізингодавець) та ОСОБА_2 (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №000304 з додатками, відповідно до якого предметом Лізингу є транспортний засіб марки МТЗ, модель 320,4, комплектація/модифікація базова, об»ємом двигуна 1551 куб см, 2016 року випуску.

Відповідно до п. 1.1 даного Договору лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених цим Договором, а лізинг одержувач користується предметом лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Відповідно до п. 8.2 Договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу не пізніше 90 банківських днів з моменту повної сплати лізингодержувачем платежів перелічених у п.8.1 ст.8 договору: Платежу за адміністрування договору; Авансового платежу; Платежу за передачу предмета лізингу; У разі наявності різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п.13.6 ст.13 Договору, або різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п.13.7 ст.13 даного Договору.

Відповідно до п. 12.1 Договору, укладаючи даний Договір, сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення Договору становить суму вказану в Додатку №1 до договору.

У відповідності до Додатку №1 до договору фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року, вартість предмета лізингу становить 340000,00 грн., платіж за адміністрування договору складає 34000,00 грн.

Статтею 2 Договору визначено, що платіж за адміністрування Договору - першочерговий одноразовий платіж, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь лізингодавця за підготовку, перевірку та розгляд документів для укладання Договору, пошуку предмета відповідно до встановлених специфікацій Лізингоодержувачем, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату. Розмір платежу за адміністрування Договору становить погоджений сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу, який вказується у Додатку №1 до Договору.

Пунктом 13.1 Договору передбачено, що платіж за адміністрування Договору являє собою винагороду Лізингодавця за організаційні заходи, пов»язані з підготовкою та укладанням Договору. Відповідно до п.13.2 розмір платежу за адміністрування Договору, погоджений сторонами складає десять відсотків від вартості Предмета лізингу та вказується в Додатку №1 до Договору.

Як вбачається із квитанції ПАТ «Діамантбанк» № від 26.10.2016 року позивач 26.10.2016 року сплатив на розрахунковий рахунок відповідача ТОВ " Євролізинг Холдінг " грошові кошти в сумі 34000,00 гривень, із призначенням платежу «згідно умов договору №000304».

Відповідно до умов, викладених у п. 4.6 Договору фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року лізингодавець має право розірвати даний Договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов Договору. При цьому лізингодавець не зобов»язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного Договору. Пунктом 4.7 Договору передбачено право лізингодавця розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку неможливості придбання Предмета лізингу чи відмови продавця здійснити продаж та/або поставку Предмета лізингу та у разі не обрання нового Предмета лізингу. У такому випадку поверненню лізингоодержувачу підлягають платежі визначені п.16.5 ст.16 Договору- авансовий платіж або частину Авансового платежу за мінусом 20 відсотків, які лізингодавець утримує в якості штрафу за невиконання умов Договору. Платіж за адміністрування Договору поверненню не підлягає.

Відповідно до п.16.1 лізингоодержувач, який сплатив Платіж за адміністрування договору, частково або повністю сплатив Авансовий платіж та не отримав Предмет лізингу, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У такому випадку поверненню підлягає сплачений лізингоодержувачем Авансовий платіж та/або частина Авансового платежу. Платіж за адміністрування договору (частина Платежу за адміністрування) в такому випадку поверненню не підлягає.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізинг одержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізинг одержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізинг одержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 ст.807 ЦК України передбачає, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Виходячи з вищенаведеного, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону (ст.628 ЦК України).

У відповідності до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Пунктом 3.12 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено, що договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму(оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг».

Як вбачається із матеріалів справи, договір фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року укладений між ТОВ «Євролізинг Холдінг» та ОСОБА_2 нотаріально посвідчено не було.

У відповідності до положень частини першої статті 220 ЦК України, у зв'язку з недодержанням сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Виходячи з встановлених обставин та вказаних правових норм, договір фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року є нікчемним, оскільки він нотаріально не посвідчений. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15, що викладена в постанові від 16.12.2015 року.

Зважаючи на те, що оскаржуваний договір фінансового лізингу з додатками є нікчемним через недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, суд приходить до висновку, що підстави для визнання зазначеного договору недійсним відсутні, а тому відсутня також необхідність встановлювати обставини несправедливості умов договору фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року, укладеного між ним та ТОВ «Євролізинг Холдінг» до задоволення не підлягають, оскільки вказаний договір є нікчемним в силу закону.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Оскільки Договір фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року укладений між сторонами є нікчемним, то сума грошових коштів, отриманих відповідачем на виконання зазначеного договору у розмірі 34000,00 гривень в якості платежу за адміністрування договору є такою, що отримана без достатніх правових підстав та підлягає стягненню на користь позивача. А відтак, з відповідача ТОВ «Євролізинг Холдінг» в користь позивача слід стягнути грошові кошти в сумі 34000,00 гривень.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності приходить до переконання що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь позивача 34000,00 гривень внесених в якості платежу за адміністрування договору за договором фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року. У задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року слід відмовити, оскільки зазначений договір є нікчемним.

Враховуючи те, що позивач у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, у відповідності до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «Євролізинг Холдінг» в користь держави слід стягнути 640,00 грн. судового збору за заявлені позовні вимоги майнового характеру.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» (м. Харків, вул. Полтавський шлях,31 кім. 301 Б, код ЄДРПОЙ 39348129) на користь ОСОБА_2 (м. Тернопіль, вул. Пушкіна,1/145, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) 34000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень внесених в якості платежу за адміністрування договору за договором фінансового лізингу №000304 від 26.10.2016 року. У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Стягнути товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» (м. Харків, вул. Полтавський шлях,31 кім. 301 Б, код ЄДРПОЙ 39348129)в користь держави 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_3