Провадження № 2/761/1843/2018
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Рибак М.А., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

10.10.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому він просив стягнути з відповідача га свою користь грошові кошти в сумі 287 713,71 грн.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Оскільки заява ОСОБА_1 було оформлена в порядку, встановленому цим Кодексом та відповідачем у справі було вказано фізичну особу, що не є суб'єктом підприємницької діяльності - ОСОБА_2, судом було здійснено запит до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

13 листопада 2017 року до суду надійшла відповідь з відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до якої ОСОБА_2 за даними Реєстру територіальної громади м. Києва зареєстрований у Деснянському районі з 17.07.2014 року.

15 листопада 2017 року судом було здійснено запит до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2.

Відповідно до відповіді з Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 не значиться зареєстрованим в Деснянському районі міста Києва.

Окрім цього, як вбачається із відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та знятий з реєстрації 26.01.2012 року до Житомирської області, Нововолинського району, село Токарів.

08 грудня 2017 року судом було здійснено запит до Токарівської сільської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2.

21 грудня 2017 року до суду надійшла відповідь з Виконавчого комітету Токарівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, відповідно до якої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в АДРЕСА_2.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

15.12.2017 року набула чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України

Відповідно до п. 9 п. 1 Розділу XIII «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Цивільного процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, проте суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Відсутність правовідносин виключає можливість судового захисту.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Окрім того, підсудність даної справи не є виключною, а також не визначається за вибором позивача згідно ст.ст. 28, 30 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи положення зазначених правових норм, даний спір не підсудний Шевченківському районному суду міста Києва, а повинен розглядатись Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області.

Відповідно до п. 11 п. 1 Розділу XIII «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Цивільного процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Проте, оскільки заява ОСОБА_1, яка була подана до набрання чинності цією редакцією Кодексу, від самого початку не була подана з додержанням вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу щодо підсудності справи, наявні підстави для виконання судом вимог ст. 187 ЦПК України.

З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку про направлення справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за підсудністю до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 28, 30, 31, 259, 260 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Надіслати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за територіальною підсудністю до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області (11700, Житомирська область, місто Новоград-Волинський, вулиця Івана Франка, 31).

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК