АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року м. Київ

Справа №754/749/17-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Павлишина П.О.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інкомстрах»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Клочко І.В. 22 червня 2017 року, час і дата складання повного тексту рішення невідомі, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інкомстрах» про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №754/749/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/313/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до відповідача про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 22 грудня 2013 року о 12.15 год. відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1, на перехресті вул.Радунська - вул.Лисківська в м.Києві не врахував дорожню обстановку, перед зміною руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, здійснив поворот ліворуч при зеленому сигналі світлофору, не надавши дорогу автомобілю «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2, під її керуванням, яка рухалась в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями відповідач порушив п.п.2.3 (б), 10.1, 16.6 ПДР України. Внаслідок даної ДТП її автомобіль отримав наступні механічні пошкодження: деформація переднього бамперу, передньої правої фари, переднього правого крила. 19.02.2014 року Деснянський районний суд м.Києва визнав відповідача винним в порушенні ПДР України, що призвели до ДТП.

Автомобіль відповідача був застрахований у третьої особи - ПрАТ «СК «Інкомстрах» полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, куди вона звернулась з метою відшкодування завданих збитків. Згідно наявної інформації на сайті МТСБУ, 31 жовтня 2013 року ПрАТ «СК «Інкомстрах» була позбавлена ліцензії на укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності автовласників. Ймовірно через це центральний офіс ПрАТ «СК «Інкомстрах» фактично припинив свою діяльність. Також, з наявної на сайті МТСБУ інформації стало відомо, що 04 лютого 2014 року ПрАТ «СК «Інкомстрах» виключена з членів МТСБУ. Будь-якої діяльності страхова компанія не веде, зв'язку з нею немає. Інформації відносно банкрутства страхової компанії також немає.

Позивач зазначає про те, що відповідно до звіту № 2318 від 22 січня 2014 року ТОВ «Бережнюк та Компанія», матеріальні збитки, спричинені її автомобілю, становили 16 244 гривні 33 копійки. Вартість проведення експертизи склала 800 гривень. Вона зверталась до відповідача про відшкодування завданих збитків, але він, посилаючись на обов'язок ПрАТ «СК «Інкомстрах» здійснити виплату страхового відшкодування, проігнорував таке звернення. Вона неодноразово намагалась відшукати страхову компанію, для чого зверталась з відповідними заявами до прокуратури, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, проте вказані заходи виявились марними. Відповідач також уникає відповідальності щодо відшкодування завданих збитків.

Позивач зауважує і на те, що її автомобіль досі не відремонтований. Оскільки вартість завданих збитків через коливання валют значно зросла, вона повторно звернулась до експертної установи для визнання вартості завданих збитків на даний час. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 11 січня 2017 року, складеного оцінювачем колісних транспортних засобів СПД ОСОБА_6, матеріальні збитки становлять 28 921 гривню 92 копійки. Вартість проведення експертизи становить 500 гривень.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач, як заподіяювач шкоди, ухиляється від добровільної сплати завданих збитків, позивач просить стягнути з відповідача заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 28 921 гривню 92 копійки, а також витрати за проведення товарознавчих експертиз в розмірі 1300 гривень.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з пошкодженням її власності. По сьогоднішній день автомобіль механічно пошкоджений, вона позбавлена можливості належним чином користуватись своїм транспортним засобом, змушена докладати додаткових зусиль для оформлення відповідних документів, пов'язаних з ДТП, за власні кошти проводити автотоварознавчі дослідження, щоб встановити, яке саме повинно бути відшкодування матеріальних збитків, спричинених її автомобілю внаслідок ДТП.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інкомстрах». про відшкодування майнової та моральної шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2, НОМЕР_4 матеріальну шкоду в розмірі 30221,92 грн., моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2, НОМЕР_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280,00 грн.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_3, подано апеляційну скаргу, в якій він просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що заочне рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. З Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_3, свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача ОСОБА_7, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля «HyundaiElantra», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.10).

22 грудня 2013 року о 12 годині 15 хвилин відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1, на перехресті вул.Радунська - вул.Лисківська в м.Києві не врахував дорожню обстановку, перед зміною руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, здійснив поворот ліворуч при зеленому сигналі світлофору, не надавши дорогу автомобілю «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_2, яка рухалась в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями порушив п.п.2.3 (б), 10.1, 16.6 ПДР України

Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 19 лютого 2014 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.11).

Відповідно до звіту № 2318 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 22 січня 2014 року, складеного ТОВ «Бережнюк та Компанія», вартість матеріального збитку, завданого позивачу становила 16 244 гривні 33 копійки, вартість проведення експертизи склала 800 гривень (а.с.15-18, 19).

Також, відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 11 січня 2017 року, складеного оцінювачем колісних транспортних засобів СПД ОСОБА_6, матеріальні збитки, завдані позивачу, станом на 11 січня 2017 року, становлять 28 921 гривню 92 копійку, вартість проведення експертизи становить 500 гривень (а.с.20-33, 34).

Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Стаття 1192 ЦК України визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як убачається з матеріалів справи, листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) від 15 квітня 2014 року № 3722/13-12 позивача було повідомлено про те, що Нацкомфінпослуг встановлено факт відсутності ПрАТ «СК «Інкомстрах» за місцезнаходженням відповідно до інформації, внесеної до Державного реєстру фінансових установ, а саме: м.Київ, вул.Велика Васильківська, 64, про що було складено відповідний акт. Крім того, в березні 2013 року Нацкомфінпослуг проводилась планова виїзна перевірка (інспекція) діяльності страховика за адресою: м.Київ, вул.Червоноармійська, 72, офіс 32-33, проте на дату останньої перевірки ПрАТ «СК «Інкомстрах» також не провадить свою діяльність за зазначеною адресою.

З метою недопущення в подальшому порушень вимог законодавства у сфері фінансових послуг та провадження страхової діяльності, Нацкомфінпослуг прийнято розпорядження від 31 жовтня 2013 року № 3950 про анулювання (відкликання) ліцензії ПрАТ «СК «Інкомстрах» на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також, Нацкомфінпослуг прийнято розпорядження від 06.03.2014 року № 635 про тимчасове зупинення (обмеження) дії ліцензії ПрАТ «СК «Інкомстрах» на провадження страхової діяльності. Станом на 07.04.2014 року у Нацкомфінпослуг відсутня інформація про порушення справи про банкрутство відносно ПрАТ «СК «Інкомстрах» (а.с.13-14).

З наведеного вбачається, що позивачем вживались заходи щодо звернення до ПрАТ «СК «Інкомстрах» для отримання страхового відшкодування, однак дані заходи виявились безрезультатними, в зв'язку з чим вона просить стягнути завдану шкоду з відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_4 в апеляційній посилається на необґрунтованість вимог позивача, вказуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Інкомстрах», а відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно якого непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Апеляційний суду в складі колегії суддів вважає такі доводи апеляційної скарги необґрунтованими, виходячи з наступного.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме стаття, визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначена правова позиція наведена у правовому висновку Верховного суду України у справі №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року.

Отже, суд першої інстанції забезпечив реалізацію абсолютного права позивача ОСОБА_2 на відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди.

За таких обставин апеляційний су в складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріального збитку в розмірі 28 921 гривня 92 копійки (розмір шкоди згідно звіту від 11.01.2017 року) відповідно до положень ст.1192 ЦК України, а також витрати за проведення авто товарознавчих досліджень в розмірі 1300 гривень, а всього 30 221 гривню 92 копійки.

Разом з тим, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає необхідними зазначити, що такий висновок судів не позбавляє права відповідача ОСОБА_3 порушувати питання про захист його майнового інтересу як страхувальника та оспорювати невиконання ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» своїх обов'язків страховика щодо несплати страхового відшкодування.

Задовольняючи позов у частині відшкодування моральної шкоди на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України та стягуючи з відповідача 15000 гривень, суд першої інстанції виходив із тривалості страждань позивача в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що висновок суду про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 є правильним, про те розмір відшкодування, 15000 гривень, з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, обставин справи та вимушених змін у житті, не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 гривень, зменшивши розмір моральної шкоди що підлягає стягненню з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_2 з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, обставин справи та вимушених змін у житті позивача з 15000 гривень до 5000 гривень, що відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 15000 гривень до 5000 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15.02.2018 року.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна