Справа № 152/1670/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 лютого 2018 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шаргородської міської ради Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Шаргородської міської радиВінницької області (далі - відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_9, яка по день смерті проживала і була зареєстрована у АДРЕСА_1. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі із житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1. Спадкоємцем зазначеного майна за законом є позивач, так як вона є донькою померлої. Іншим спадкоємцем є брат позивача - ОСОБА_2, який спадщину не прийняв та на неї не претендує, про що подав відповідну заяву. Іншими спадкоємцями є також онуки померлої - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, однак спадщину вони не прийняли, їх місце проживання позивачеві невідомо.

Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову.

Посилаючись на те, що житловий будинок належав спадкодавцю, а вона бажає успадкувати будинок, позивач просить визнати за собоюправо власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 66,6 м кв., житловою площею 51,5 м кв., хлів літера «Б», які знаходяться по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_10.

У судове засідання позивач не з'явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити (а.с. 43).

Представник відповідача - Шаргородської міської ради Вінницької області у судове засідання не з'явився, проте від представника ОСОБА_11 до суду надійшла заява, у якій він просить розглянути справу за відсутності представника Шаргородської міської ради Вінницької області, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 21).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 36).

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації про виклик до суду на веб-сайті судової влади (а.с. 42).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10, що вбачається зі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина, що складається, зокрема із житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1.

Спадкоємцем зазначеного спадкового майна після смерті ОСОБА_10 є позивач, оскільки є донькою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 (а.с. 4), копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 5).

З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1596/02-31 від 30 травня 2017 року (а.с. 8).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документу на житловий будинок.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_10 була власником житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1, на підставі рішення міськвиконкому №25 від 11 лютого 1987 року (а.с. 9).

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які з огляду на те, що спадщина відкрилась та була прийнята до 01 січня 2004 року регулюються нормамиЦивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі -ЦК УРСР).

Зазначене відповідає пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) та узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у пункті 1 інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року.

Так, згідно з частиною першої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК УРСР, суд вважає, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_10

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1258 та статтею 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач, будучи донькою спадкодавця, дійсно є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_10

Водночас, оформити у спадщину житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа.

Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_10

Із довідки Шаргородської міської ради Вінницької області № 1301 від 26 квітня 2017 року вбачається, що ОСОБА_10 була власником будинку, розташованому по АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Із технічного паспорта, виготовленого 04 травня 2017 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1, складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 66,6 м кв, житловою площею 51,5 м кв, хліва літера «Б» (а.с. 10, 11).

Отже, сукупність зазначених вище доказів, указує на належність ОСОБА_10 на праві власності житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1.

Згідно чинного законодавства та роз'яснень Держбуду України від 23 березня 1999 року № 12/5-126, по об'єктах, що збудовані до серпня 1992 року, для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі).

3 матеріалів справи вбачається, що на даний час Шаргородською міською радою визнається за ОСОБА_10 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та може вважатись набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами її право отримати у спадщину житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю.

Тому, керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81,89, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1право власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 66,6 м кв, житловою площею 51,5 м кв, хлів літера «Б», розташовані по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_10.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський