Справа № 163/3056/17
Провадження № 2-о/163/2/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року м.Любомль

Любомльський районний суд Волинської області у складі:

головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участю секретаря судового засідання Голядинець О.В.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Любомльська міська рада Волинської області, про встановлення факту проживання однією сімєю,

в с т а н о в и в :

30.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеною заявою про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_2, який помер 03.11.2013 року, як чоловіка та дружини, з метою оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті останнього.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказала, що із ОСОБА_2 вона проживала однією сімєю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, починаючи з 1990 року і до дня його смерті. У цей період вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок та сертифікат, однак реалізувати свої спадкові права вона не має можливості, так як з померлим проживала без реєстрації шлюбу.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала та, уточнивши заявлені вимоги, просила встановити факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з 1990 року по день смерті останнього. Пояснила, що сама вона була уже розлучена, тому реєструвати другий шлюб необхідності не вбачала та разом з ОСОБА_2 не придавали цьому значення.

Представник заінтересованої особи Любомльської міської ради в судове засідання не зявився. В канцелярію суду надійшла заява Любомльського міського голови про розгляд справи у відсутності представника міської ради та вирішення справи на розсуд суду.

Заслухавши пояснення заявника, показання свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №146562, виданого виконкомом Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області 04.11.2013 року, встановлено, що ОСОБА_2 помер 03.11.2013 року в с.Городнє Любомльського району Волинської області (а.с.4).

До складу спадкового майна ОСОБА_2 входить: житловий будинок, який знаходиться по вул.Вишнева, 13, в с.Городнє Любомльського району Волинської області, та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Городнянське», розміром 3,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав від 14.03.2011 року за №29289960 та копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0057639 від 23.01.1997 року (а.с.5, 6).

Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 08.12.2017 року №50202307 та зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.12.2017 року №50202290, сформованими приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_3, стверджено, що заповіту за життя ОСОБА_2 не укладав та спадкова справа після його смерті у встановленому порядку не заводилась (а.с.15, 16).

Згідно копії довідки Куснищанської сільської ради Любомльського районного Волинської області від 29.11.2017 року №599, спадкодавець до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним з 1990 року до дня його смерті проживала ОСОБА_1, яка вступила в управління та володіння спадковим майном, доглядає за спадковим житловим будинком, обробляє земельну ділянку та проживає за вказаною адресою (а.с.4 на звороті).

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань і за відмову від дачі показань та приведені до присяги, в судовому засіданні показали, що заявниця ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_2 проживали спільно, як чоловік та дружина з 1990 року по день смерті останнього, спільно вели господарство, тримали худобу, усе робили спільно та їх сприймали, як сімю, до них ходили в гості. Окрім цього, заявниця ОСОБА_1 доглядала матір ОСОБА_2, яка на той час проживала разом з ними.

Даючи оцінку таким показанням свідків, суд зважує на ту обставину, що свідок ОСОБА_4 є двоюрідною сестрою спадкодавця ОСОБА_2, тому в силу ст.1265 ЦК України, відноситься до спадкоємців пятої черги, однак своїх прав на спадкове майно не заявляє, а відтак ставити під сумнів її показання у суду немає підстав.

Довідкою Куснищанської сільської ради Любомльського районного Волинської області від 29.11.2017 року №599 стверджено, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1, інші спадкоємці сільській раді невідомі.

Відповідно до п.5 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Пленуму Верховного Суду України у своїй постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією родиною.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також статтею 12 Конвенції встановлено і право на шлюб.

Отже, кожна людина має право на сімейне життя при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. І хоча проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім'єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов'язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов'язків подружжя.

Виходячи з наведеного та встановлених у справі фактичних обставин, суд вважає доведеним факт проживання заявниці ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сімєю, як чоловіка та дружини без шлюбу, починаючи з 1990 року по день смерті останнього, який помер 03.11.2013 року, тобто понад пять років.

Окрім цього, у справі встановлено відсутність спору з приводу майнових прав на спадкове майно після смерті ОСОБА_2

За таких обставин, враховуючи, що заявник має право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_2, однак не може його реалізувати без встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем однією сім'єю без шлюбу, суд вважає за необхідне, на підставі ст.315 ЦПК України, вимоги заявника задовольнити.

Керуючись ст. ст. 259, 264, 265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який помер 03 листопада 2013 року, як чоловіка та дружини без шлюбу у період з 1990 року по день смерті останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано 14.02.2018 року.

Головуюча: суддя А.Л. Гайдук