Справа № 462/3299/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/7073/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір ренти від 16.02.2009 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на квартируАДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що укладаючи договір ренти ОСОБА_7 не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, та що цим правочином порушено її права, як спадкоємця, після його смерті.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Визнано недійсним договір ренти від 16 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською Іриною Романівною, зареєстрованого в реєстрі за № 707. У задоволенні позовної вимоги щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовлено за її безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 121 гривню 80 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та вважає, що розгляд даної цивільної справи є неможливим до розгляду цивільної справи № 462/3286/16-ц за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участю третьої особи державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори Шершун Н.К. про визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 Стверджує, що з'ясування обставин у справі № 462/3286/16-ц має істотне значення для правильного вирішення спору по суті та встановлення правовідносин сторін у даній справі. Посилається на те, що судом першої інстанції належним чином не з'ясовано чи порушені права ОСОБА_10 укладенням 16.02.2009 року договору ренти між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, а тому вважає, що не вирішено відповідно до вимог чинного законодавства питання, чи підлягають в даному випадку такі права судовому захисту. Звертає увагу на те, що судом безпідставно відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви, у зв'язку з чим суд позбавив її можливості довести, що права позивача ОСОБА_5 укладенням вищезазначеного договору ренти не порушені. Просить рішення суду скасувати в частині вимог, що були задоволені та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується тільки в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині рішення в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про заперечення вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 16.02.2009 року укладено договір ренти, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., зареєстрований в реєстрі за № 707.

Відповідно до умов вказано го договору ОСОБА_7 (одержувач ренти) передав у власність ОСОБА_2 (платнику ренти) квартиру АДРЕСА_1, вартість якої сторони визначили у розмірі 15000 грн., взамін чого ОСОБА_2 зобов'язалась виплачувати безстрокового ренту, яка становила 350 грн. на місяць.

ОСОБА_10 є спадкоємцем ОСОБА_7 згідно з заповітом від 03.02.2010 року, який оскаржений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.10.2017 року визнано недійсний заповіт ОСОБА_7 (т.2, а.с.97-98)

За правилами ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 225 ЦК України також передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Отже, з аналізу вищезазначених правових норм слід дійти висновку, що підставою для визнання правочину недійсним має бути встановлена судом повна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Справи про визнання правочину недійсними із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним вказаного договору, суд підставно виходив з того, що ОСОБА_7 при укладенні договору ренти не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки відповідно до акта амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи №167 від 04.02.2013 року ОСОБА_7 на момент підписання договору ренти страждав стійким хронічним розладом психічної діяльності та наростаючою деменцією, був позбавлений усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (т.1, а.с.93-95)

Зазначений висновок експертизи є належним і допустимим доказом (ст.ст. 102-108, 110 ЦПК України), узгоджується з матеріалами справи, зокрема медичною документацією (т.1, а.с.67-68, 72), а його наявність для встановлення психічного стану особи з урахуванням характеру справи та вимог цивільного процесуального закону є обов'язковою.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не з'ясовано чи оскаржуваним договором ренти порушені права позивача ОСОБА_5 з посиланням на порушення норм процесуального права щодо не зупинення провадження в справі до набрання законної сили рішення про визнання заповіту недійсним, та відмову у прийнятті зустрічного позовної заяви, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки самі лише ці обставини висновків суду щодо недійсності правочину не спростовують, а самі відповідачі по справі не позбавлені права на судовий захист відповідно до ЦПК України за результатами перегляду рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30.10.2017 року в апеляційному порядку.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.381 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09.02.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.