Справа № 147/960/17
Провадження № 2/147/51/18
14.02.2018 року Тростянецький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Волошина І.А.,
за участі секретаря судових засідань Чудак Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.02.2008 року у справі №2-116/2008 року позивач з 10.08.2002 по 28.05.2008 року проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте він питанням виховання та розвитку свого сина не займається. На протязі тривалого часу відповідач участі у вихованні дитини не приймає, що перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить її інтересам. Також, відповідно до вищевказаного рішення суду з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 200 грн. щомісячно, які останній фактично не сплачував внаслідок чого за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 18 868 гривень. Дитина фактично проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, ОСОБА_2 забезпечує духовний та фізичний розвиток сина, його лікування та оздоровлення, навчання, харчування, і все, що необхідно дитині. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, тому ОСОБА_2 просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, 2006 року народження.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, її представник ОСОБА_6 подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, хоча про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності не надіслав.
Представник органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації Калічевська О.І. в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу за наявними в ній доказами відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини.
Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, його батьком є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).
28 травня 2008 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.7).
Рішенням Тростянецького районного суду від 26.02.2008 року у справі №2-116/2008 р. задоволено позов позивача до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина (а.с.8).

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 08.09.2017 року №7690, за відповідачем станом на 31.08.2017 року рахується заборгованість у розмірі 18868 грн. (а.с.10).

Згідно довідки №1506 від 08.09.2017 року, виданої виконкомом Тростянецької селищної ради, на утриманні ОСОБА_2 перебуває син ОСОБА_4, 2006 року народження (а.с.11).

При перевірці матеріально-побутових умов проживання позивача від 08.09.2017 року встановлено, що сім'я виховує двох малолітніх дітей. Проживають у будинку, що належить на праві власності дідуся ОСОБА_8 Будинок складається з 4 кімнат, кухні, коридору та ванної кімнати. У кімнатах наявні меблі, електротехніка, ліжка, одяг, іграшки, відповідно до віку дітей, засоби особистої гігієни. Батько молодшого сина працює водієм міжнародних вантажних перевезень, мати не працює. Син ОСОБА_4 навчається у 6 класі НВК №1, син ОСОБА_9 навчається у 2 класі (а.с.12).

Адміністрація КУ «Тростянецький РЦ ПМСД» на адвокатський запит надав інформацію, що ОСОБА_4, 2006 року народження, перебуває на «Д» обліку в Тростянецькій ЛА з дня народження. З вимогами до сімейного лікаря звертався тільки з мамою ОСОБА_2 (а.с.13).

Згідно інформації наданої дирекцією НВК «Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ст. №1 - гімназія» від 13.10.2017 року №315, батько учня 6 класу ОСОБА_4 - ОСОБА_3 жодних батьківських зборів протягом навчання у 1-6 класах не відвідував (а.с.30).

Тростянецький районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді повідомив, що ОСОБА_3, що зареєстрований АДРЕСА_1 до центру з приводу встановлення режиму побачень з дитиною чи з будь-яких інших питань не звертався (а.с.37).

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 встановлено, що батько ОСОБА_3 не з'являвся до сина жодного разу (а.с.15,17).

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач питанням виховання та розвитку своєї дитини не займаються, а також не підтримує матеріально.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно матеріалів справи відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, суд розцінює це як винну поведінку батька по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі сина.

При вирішенні спору про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини, умов її нормального виховання, бере до уваги ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного згідно ст. ст. 19, 155, 164-166 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 11,81, 83, 141, 223, 247, 258, 259, 263, 265, 273, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого в АДРЕСА_1, відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

За ст.284 ЦПК України заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя