АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Київ

Справа 756/13325/15-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретар Луговий Р.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва постановленого під головуванням судді Луценко О.М. 25 травня 2016 року у м. Києві дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15» до відповідача ОСОБА_2,треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/305/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1. Під час проживання у вказаній квартирі відповідач користується житлово-комунальними послугами, однак оплачує такі послуги не в повному обсязі та з порушенням встановлених строків. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 93307,89 грн., вартість правової допомоги в сумі 2000, 00 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2016 позов Житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15» до ОСОБА_2,треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 93307, 89 грн., вартість правової допомоги в сумі 2000, 00 грн. та судовий збір у розмірі 1429, 50 грн.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням відповідач, його представником адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Представник позивача вказує на те, що судом першої інстанції порушено право відповідача на захист та процесуальний порядок постановлення заочного рішення. Крім того, зазначає, що позивач - ЖБК не є суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов'язків, визначених у ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До позовної заяви позивачем не додано жодного документу, який би слугував офіційним підтвердженням статусу такого кооперативу як ЖБК, його права згідно зі статутом укладати договори від імені власників багатоквартирного будинку із виконавцями житлово-комунальних послуг, наявність/відсутність договорів, укладених із виконавцями послуг. Разом з цим, договір №3194 про надання послуг від 15.01.2014, договір 36 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 14.02.2014 та Довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку НОМЕР_3 (НОМЕР_1) за період з 01.12.2011 по 29.07.2015 представник позивача вважає неналежними доказами. Так положення договору №3194 про надання послуг від 15.01.2014 не підтверджують факту надання позивачем будь-яких комунальних чи інших послуг відповідним суб'єктам, договір про реструктуризацію заборгованості не містить інформації про періоди надання послуг, інформації про невиконання відповідачем обов'язку щодо виконання грошового зобов'язання, а довідка не містить посилання на договір чи іншу підставу оформлення такої довідки та є фактично звичайною таблицею, оформленою позивачем на підставі власних доводів (припущень).

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу ХIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. На підставі вказаної норми процесуального законодавства розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з такого.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користуючись житлово-комунальними послугами, не в повному обсязі сплачував їх вартість, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. Вказане судове рішення було постановлено в заочному порядку, при цьому суд вказав, що відповідач неоднарозово повідомлявся про розгляд справи.

Основними доводами апеляційної скарги, є порушення судом норм процесуального права при ухваленні заочного рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, що судові повістки у судове засідання призначене на 10.02.2016, 28.03.2016 та 25.05.2016 відповідачу відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) вручені не були.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач був належним чином повідомленим про день та час розгляду справи судом, є помилковим, а відтак, суд не мав законних підстав для ухвалення заочного рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Згідно довідки форми № 3 від 03.07.2015 у вказаній квартирі також зареєстровані та проживають ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6 (а.с. 19).

Обслуговування та утримання будинку АДРЕСА_1 здійснюється ЖБК «Академічний-15».

Відповідач користується житлово-комунальними послугами, однак не оплачує такі послуги, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 93307, 89 грн.

Позивач 31.07.2015 звернувся з заявою до Оболонського районного суду м. Києва про видачу судового наказу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.08.2015у видачі судового наказу відмовлено в зв'язку із наявністю спору про право. У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

У відповідності до п.1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.85 .№186, житлово-будівельний кооператив організовано з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей, а також подальшої експлуатації та управління будинком житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до п. 15 цього Статуту, житлово-будівельний кооператив здійснює експлуатацію й ремонт належного йому жилого будинку (будинків) та утримання придомової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності. Плата за користування тепловою й електричною енергією, газом, водопроводом і каналізацією в будинку кооперативу провадиться за тарифами, встановленими для державного житлового фонду.

Відповідно до ст.1 Закону України «По житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Вказаний Закон дає визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та проживання осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку,встановленому законодавством, а утримання будинків і прибудинкових територій як господарської діяльності спрямованої на задоволення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів,норм, стандартів,порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 179 Житлового кодексу України користування будинками (квартирами державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за житлово-комунальні послуги у вказаній вище квартирі за період з 2011 по грудень 2015 року становить у загальній сумі 93307,89 грн. (а.с. 23-24).

Відповідно до договору 36 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 14.02.2014, укладеного між сторонами, позивачем надано відповідачу розстрочку у погашенні заборгованості за житлово-комунальні послуги, що утворилась станом на 01.01.2014 на п'ять років.

Таким чином, відповідачем була визнана сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, що утворилась станом на 01.01.2014, і останній взяв на себе зобов'язання погасити існуючу заборгованість, проте умови вказаного договору не виконав. Ця обставина також свідчить про те, що відповідач визнав факт надання йому комунальних послуг позивачем, як виконавцем послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір №3194 про надання послуг від 15.01.2014, договір 36 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 14.02.2014 та Довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку НОМЕР_3 (НОМЕР_1) за період з 01/12/2011 по 29/07/2015 не є належним доказом у справі, у зв'язку з чим, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_2, спростовуються наявними у справі доказами. Крім того, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних доводів, а відтак вони є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи, що відповідач свої обов'язки щодо сплати за житлово-комунальні послуги не виконав, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим слід погодитись з доводами апеляційної скарги щодо проведення судом першої інстанції заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення з порушенням норм ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.3. ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду відповідно до вимог п.3.ч.3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2017 - скасувати.

Позов Житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15» до ОСОБА_2,треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15» () заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 93307 (дев'яносто три тисячі триста сім) гривень 89 коп., вартість правової допомоги в сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп., та судовий збір 1429 (одна тисяча чотириста двадцять дев'ять) гривень 50 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: