Справа № 755/3381/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2018 р. Дніпровський районний суд м.Києва

в складі: головуючого - судді Гончарук В.П.

за участі секретаря - Юдицького К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування житловим приміщенням з передачею ключів, та виділення в натурі суд, -

учасники справи:позивачі - ОСОБА_1,

ОСОБА_2;

Представник позивачів ОСОБА_4,

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування житловим приміщенням з передачею ключів, та виділення в натурі. З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог Просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні спадковим майном шляхом надання можливості вільного доступу до квартири АДРЕСА_1 та передачею ключів від всіх дверей до квартири та до самої квартири; виділити ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом кімнату площею 12,3 кв.мм та припинити право власності на цю кімнату з відповідачем ОСОБА_3; залишити ОСОБА_3 першу кімнату площею 10,3 кв.м.; залишити третю кімнату площею 16,9 кв.м. до позивачам належить 7,45 кв.м. та відповідачу - 9,45 кв.м. у сумісним користуванні.

Свої вимоги мотивували тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їм на праві приватної власності по ? частині кожному. Відповідач в совою чергу перешкоджає користуватись позивачам своїм нерухомим майном, яке вони успадкували та належить їм на праві приватної власності, а саме не впускає до квартири.

Представник позивачів ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у змісті заяви про збільшення розміру позовних вимог. Додатково пояснила, що відповідач порушує законні права та інтереси позивачів у користуванні їх власністю, оскільки частка квартири належить їм на праві приватної власності однак користуватися нею не мають змоги, у зв'язку з протиправними діями відповідача.

Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у змісті заяви про збільшення розміру позовних вимог. Додатково пояснили, що дії відповідача порушують їхні права як власників частки квартири, у з зв'язку з чим останні не мають змоги володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Разом з тим відповідач не бажає мирного врегулювання даного спору, уникає зустрічі та не впускає до спірної квартири. Крім того не сплачує за житлово-комунальні послуги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Дніпровського районного суду м. Києва не надходило.

Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2013 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-ті особи Головне управління юстиції в м. Києві, Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна"про визнання права власності на спадкове майно - задоволено частково, визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1, право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_6 та визнати в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2, право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_6.

Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином позивачам належить на праві спільної часткової власності по ? частині квартириАДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно листа Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 21.03.2017 року за № 02/04/00-299, в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 з 10.06.1993 року.

Як встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2013 року у справі № 2604/25627/12 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-ті особи Головне управління юстиції в м. Києві, Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна про визнання права власності на спадкове майно та неодноразово підтверджувалось стороною позивачів в судовому засіданні, що відповідачу ОСОБА_3 належить 1/6 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як роз'яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, якщо права власників порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивачі правомірно вимагають усунення будь-яких порушень їх прав, оскільки вони є власниками частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач в свою сергу проживає за даною адресою довгий час, не сплачує заборгованість за житлово-комунальні послуги, чинить перешкоди у користуванні майном позивачами, чим порушує законні права позивачів, як власників та добросовісних набувачів квартири, щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, згідно листа Дніпровського управління поліції головного управління Національної поліції у м. Києві від 25.05.2017 року, встановлено, що в ході відпрацювання заяви позивача були здійсненні неодноразові виходи працівників поліції за адресою: АДРЕСА_1 в присутності позивача ОСОБА_2 та мешканців даного будинку, однак ніхто двері у вказаній квартирі не відчиняв.

В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом передачі ключів від даної квартири не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про власність", ст. 150 ЖК України позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд, а відповідач зобов'язаний не чинити позивачу перешкоди у користуванні власністю.

Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду.

Щодо вимог позивачів про виділення ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом кімнату площею 12,3 кв.м. та припинення права власності на цю кімнату з відповідачем ОСОБА_3; залишення ОСОБА_3 першу кімнату площею 10,3 кв.м.; залишення третьої кімнати площею 16,9 кв.м. де позивачам належить 7,45 кв.м. та відповідачу - 9,45 кв.м. у сумісним користуванні, задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У відповідності до наведених норм законодавства позивачі мають право на надання відповідачу у володіння та користування тієї частини спільної квартири, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Отже, враховуючи план квартири та беручи до уваги, що кімнати не відповідають ідеальним часткам сторін, як власників спільної часткової власності, відносини відповідача до позивачів є неприязними, стосунки конфліктними, відповідачу виділяється приміщення зі спільним користуванням з позивачами та частина житлової площі, за таких обставин суд приходить до висновку про неможливість встановлення порядку користування квартирою у запропонованому позивачами варіанті, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування житловим приміщенням з передачею ключів, та виділення в натурі підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Питання, щодо стягнення судових витрат в межах даної цивільної справи було вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 391 ЦК України, ст. 150, 155 ЖК України, п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273,280-282, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1, ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 з передачею ключів від даної квартири.

В іншій частині задоволення позову - відмовити.

Стягунти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 310 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

Стягунти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 310 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне судове рішення буде складено 5 лютого 2018 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачі - ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_2 тел. НОМЕР_1; ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 засоби зв»язку не відомі.

Суддя: