Провадження № 2/161/149/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Філюк Т.М.,

при секретарі Бортнюк А.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №11.04.2016-000000971 від 11 квітня 2016 року відповідач отримала кредит у розмірі 7000,00 грн., строком до 22 лютого 2017 року, зі сплатою за користування траншем у розмірі 1960,00 грн. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала та кредит не повернула, а тому виникла заборгованість в розмірі 42 470,40 гривень. Просить стягнути з відповідача борг за кредитним договором №11.04.2016-000000971 від 11 квітня 2016 року в сумі 26880 гривень та сплачений судовий збір.

В судове засідання представник позивача не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказував, що кредитні кошти відповідач отримала, однак не погоджується із нарахованою сумою пені. Просив зменшити розмір пені, оскільки він значно перевищує розмір заборгованості.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 квітня 2016 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №11.04.2016-000000971, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 7000,00 грн., строком до 22 лютого 2017 року, зі сплатою 1960,00 грн. за користування кредитом, що додатково стверджується видатковим касовим ордером від 09 лютого 2017 року (а.с.5-9). Кредит надавався для використання позичальником на будь-які законні цілі. Сторони погодили, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. Протягом 3-х робочих днів з дати підписання цього договору, кредитор надає позичальнику перший транш на наступних умовах: - сума траншу - 1500 грн. 00 коп.; строк користування траншем - 14 календарних днів з дати надання траншу; плата за користування - 420 грн. 00 коп. (п.1).

Пунктом 2 вказаного договору встановлено, що кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Надання траншів (окрім першого траншу), здійснюється на підставі заявок, що надаються позичальником кредитору. Заявка за якою надано транш, є невід'ємною частиною договору.

Позичальник, в свою чергу, зобов'язався використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та плати за користування, шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кожного траншу до дати, зазначеній у відповідній заявці (а для першого траншу - у договорі), як кінцевий термін повернення такого траншу; б) плату за користування за відповідним траншем - в день повернення відповідного траншу; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов'язань за цим договором - негайно, з моменту пред'явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій (п. 4 договору).

Пунктом 8 зазначеного вище договору, визначено, що він набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2020 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (а.с. 5-6)

ОСОБА_2 діючи згідно умов кредитного договору №11.04.2016-000000971, з метою отримання траншу, звернулася до ТОВ «Споживчий Центр», та 09.02.2017 року сторони підписали підтвердження заявки до вказаного вище кредитного договору (а.с.7-8), згідно п. 1.3 якого кредитор надав транш позичальнику у сумі 7000 грн., зі строком користування 14 календарних днів з дати його надання та платою за користування кредитом у сумі 1960 грн. (грошовий вираз), що становить сукупну вартість кредиту в грошовому виразі та 28% в процентному значенні (а.с.7).

Згідно наданого представником позивача видаткового касового ордеру від 09 лютого 2017 року, ОСОБА_2 цього ж дня отримала грошові кошти у сумі 7000 грн. 00 коп., згідно договору №11.04.2016-000000971 (а.с. 9).

Відповідач зобов'язання, що виникли внаслідок кредитних правовідносин між нею та ТОВ «Споживчий центр» належним чином не виконала, в зв'язку із чим за кредитним договором №11.04.2016-000000971 від 11 квітня 2016 року у неї виникла заборгованість у сумі 26880,00 гривень, яка складається з розміру траншу, отриманого відповідачем в сумі 7000 гривень, розміру додаткової плати за користування траншем 1960 гривень та пені у розмірі 17920 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання щодо зменшення розміру пені у зв'язку із тим, що сума пені значно перевищує розмір кредитної заборгованості.

Відповідно до ст. 551 ЦК України сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При таких обставинах суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України та вважає за доцільне зменшити розмір нарахованої пені.

Згідно з рішенням КС України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Враховуючи наведене, суд вважає, що пеня у розмірі 17920 гривень, не може вважатись розумною, справедливою, добросовісною та пропорційною, оскільки у кілька разів перевищує основну суму заборгованості за кредитом, а тому її слід зменшити до 8960 гривень.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення, а саме підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 17920 грн, що складається з отриманого траншу в сумі 7000 грн, плати за користування траншем в сумі 1960 грн, та пені в сумі 8960 грн.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 611, 612, 623, 625, 1054 ЦК України, на підставі ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280, 281ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( місце проживання АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження 01032, м. Київ, вул. Саксаганського,133а; ) заборгованість за кредитним договором в сумі 17920 грн, що складається з отриманого траншу в сумі 7000 грн, плати за користування траншем в сумі 1960 грн, та пені в сумі 8960 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1600 грн. понесених судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення буде складено 22 лютого 2018 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк