Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 643/2317/16-ц

провадження № 61-1594св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД»,

представник відповідача - Кириленко Олег Петрович,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» на рішенняМосковського районного суду м. Харкова у складі судді Поліщук Т. В. від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської областіу складі колегії суддів: Пономаренко Ю. А., Шевченко Н. Ф., Черкасова В. В., від 04 жовтня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» (далі - ТОВ фірма «Елавус ЛТД»), третя особа - ОСОБА_5, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію за нараховану, але невиплачену заробітну плату.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 01 липня 2010 року по 28 січня 2014 року, вона працювала у ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на посаді пакувальника цементу.

28 січня 2014 року була звільнений з роботи за статтею 36 КЗпП України, за згодою сторін.

Також посилалася на те, що відповідно до наказу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» було стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі - 7 283 грн 40 коп. Кошти в розмірі 7 283 грн 40 коп., були отримані у повному обсязі лише 03 грудня 2015 року. Тому на порушення вимог статей 115 КЗпП України, їй не було виплачено належну заробітну плату.

Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з ТОВ фірми «Елавус ЛТД», суму середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 29 січня 2014 року по 02 грудня 2015 року в розмірі 49 419 грн 79 коп.; стягнути з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02 грудня 2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 38 228 грн 99 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_3 суму середнього заробітку за період затримки розрахунку з 28 січня 2014 року по 03 грудня 2015 року у розмірі 33 951 грн.

Стягнуто з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_3 компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 03 грудня 2015 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 12 917 грн 84 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди виходили з того, що оскільки відповідач ТОВ фірма «Елавус ЛТД» не виплатив позивачу при звільненні належну та нараховану заробітну плату та не виконав вчасно наказ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 березня 2014 року, з урахуванням вимог статті 117 КЗпП України стягнув суму середнього заробітку за весь період затримки та компенсацію за нараховану, але невиплачену заробітну плату, з урахуванням індексу інфляції в зазначеному розмірі.

23 листопада 2016 рокуТОВ фірма «Елавус ЛТД» подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з касаційною скаргою 23 листопада 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та клопотання про зупинення виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року до закінчення їх перегляду касаційним судом.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, вирішуючи даний спір, з урахуванням механізму здійснення відповідного розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, визначив розмір фінансових санкцій згідно зі статтею 117 КЗпП України із розрахунку кількості календарних днів, що не відповідає зазначеному Порядку, згідно з яким обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана дана виплата.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що позивач працювала у відповідача з 01 липня 2010 року по 28 січня 2014 року та була звільнена з роботи 28 січня 2014 року на підставі ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін.

У день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, зокрема, не виплачено заборгованість із заробітної плати.

Судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 27 березня 2014 року, з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість із заробітної плати у розмірі 7 283 грн 40 коп.

Як встановлено судами і не оспорювалось сторонами, сума заборгованості з заробітної плати, яка була стягнута на його користь судовим рішенням, була виплачена йому 03 грудня 2015 року.

Згідно з частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 7 частини один цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 червня 2015 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі й позивача.

Вищенаведені обставини дають підстави суду зробити висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД», третя особа - ОСОБА_5, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію за нараховану, але невиплачену заробітну плату відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило