Справа № 640/7219/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2018 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Бородіної Н.М.
за участю секретаря Давіденко Н.В.,
представника позивача Лихачова Р.Б.,
третьої особи ОСОБА_2
представників відповідачів - Москова М.В., Євтушенко І.В., Бортника О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Управління СБУ в Харківській області, військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, 3-тя особа ОСОБА_2 (в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 ) про відшкодування шкоди,-
встановив:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся у суд з позовом до відповідачів, Міністерства оборони України, Управління СБУ в Харківській області, військової частини НОМЕР_1 , 3-ті особи Усатенко В.В., яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, в якому після його зменшення, просить стягнути:
-з Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 у солідарному порядку матеріальну шкоду в сумі 318231,80 грн.;
-з УСБУ в Харківській області моральну шкоду в сумі 100000грн.;
-з Міністерства оборони України моральну шкоду в сумі 300000грн.;
-військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду в сумі 100000грн.;
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що йому завдана шкода внаслідок вибухів боєприпасів які зберігались на території військової частини та пожежі в м.Балаклія Харківської області, внаслідок чого у нього було пошкоджено: холодильник, гараж з автомобілем Мітсубісі Лансер, держ. номер НОМЕР_2 ., комплект гуми на автомобіль.
3-тя особа ОСОБА_2 (в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 ) у судовому засіданні підтримала заявлені позивачем вимоги.
Відповідач Міністерства оборони України, у судовому засіданні та у поданих запереченнях просив в задоволені позову відмовити. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що Міністерство не є належним відповідачем, оскільки військове майно закріплюється за військовими частинами на праві оперативного управління, в тому числі і майно військової частини НОМЕР_1 , яке є джерелом підвищеного небезпеки. Також винні особи на теперішній час не встановлені, тому вимоги позивача є передчасними, відсутній спір. Крім того, позивачем не доведено розмір спричиненої йому шкоди.
Співвідповідач - військова частина НОМЕР_1 , у поданих запереченнях та представник у судовому засіданні, просив в задоволені позову відмовити, при цьому визнав факт пожежі та детонації боєприпасів 23.03.2017р. які знаходились на території військової частини, однак вказав, що на теперішній час не встановлені причини, не встановлено, що відбулося раніше або пожежа потім внаслідок неї детонація боєприпасів, або спочатку детонація потім пожежа. Також вказав, що відповідати за наслідки вибуху військових боєприпасів від 23.03.2017р. повинно Міністерство оборони, як уповноважений орган державного управління. Розмір шкоди позивачем не доведений.
Співвідповідач Державна казначейська служба України, у судовому засіданні, через уповноваженого представника, проти задоволення позову заперечував.
Співвідповідач - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, у судове засідання не з`явився, відзиву не надав, був повідомлений належним чином.
Судом ухвалами за клопотанням позивача: викликався експерт, для уточнення та роз`яснення його висновку, залучена військова частина НОМЕР_1 , був змінений статус третіх осіб -Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області та вони залучені у якості співвідповідачів.
Також, були прийняті до розгляду зменшені позовні вимоги позивача. Зменшення стосувалось матеріальної шкоди, спричиненої вибухами бойових снарядів квартирі де проживає позивач та його родина, які виплачені дружині позивачу Балаклійською міською радою, з коштів виділених з бюджету. (а.с. 136-143, 159)
Суд заслухавши пояснення сторін, представників, експерта, до слідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Сторонами не оспорюється, що 23.03.2017р. на території військової частини НОМЕР_1 відбулися вибухи боєприпасів та сталася пожежа.
Також згідно довідки від 30.03.2017 №340-320 Балаклійського районного відділу ГУ ДСНСУ у Харківській області: дійсно 23 березня 2017 року зареєстрований факт пожежі каскаду будівель гаражів (гараж № НОМЕР_3 ) та транспортного засобу Мітсубісі Лансер, держ. номер НОМЕР_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . (Журнал обліку пожеж реєстр. №60 від 23.03.2017). Попередня причина пожежі - потрапляння відкритого джерела вогню внаслідок вибуху бойових снарядів .
За актом про пожежу від 26.03.2017 року, складного комісією у складі: заступника начальника Балаклійського районного відділу ГУ ДСНС України у Харківській області, головного інспектора та провідного інспектора Балаклійського РВ ГУ ДСНС України у Харківській області заступника Балаклійського міського голови, визначена ймовірна причина пожежі від 23.03.2017р. о 14:00 год., внаслідок якої знищено гаражі та майно користувачів - потрапляння відкритого джерела вогню, внаслідок вибуху бойових снарядів.
Актом, складеним 18.04.2017 року депутатом Балаклійської міської ради ОСОБА_4 підтверджується, що внаслідок незвичайної ситуації, яка склалась в м.Балаклія , на Арсенналі, було пошкоджено житло кв. АДРЕСА_2 , зокрема вибиті шибки, порушені стіни, у ванній кімнаті та кухні пошкоджена плитка, двері міжкімнатні, холодильник, згорів гараж з машиною. Також позивачем надані знімки пошкоджень.
Згідно свідоцтва по реєстрацію транспортного засобу позивач є власником автомобіля Мітсубісі Лансер, держ. номер НОМЕР_2 .
За висновком експертного автотоварознавчого дослідження №6057, проведеного експертом Панченко М.В., вартість матеріального збитку спричиненого володільцю автомобіля Мітсубісі Лансер, держ. номер НОМЕР_2 при вибуху боєприпасів 23.03.2017р., складає 242006,80 грн.
Відповідно до ч.1 ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів.
Виходячи з наведеного з урахуванням зазначених письмових доказів, відсутності їх спростування, суд вважає доведеною спричинення шкоди позивачу знищенням його автомобіля Мітсубісі Лансер, держ. номер НОМЕР_2 , внаслідок вибухів боєприпасів (бойових снарядів) та пожежі на території військової частини НОМЕР_1 23.03.2017р., в розмірі 242006,80 грн.
Посилання відповідачів на те, що експертне дослідження є неналежним доказом, оскільки містить суперечності, наданий на дослідження автомобіль не належить позивачу, судом не приймається, оскільки у судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_5 , який у відповідності до ч.2 ст. 239 ЦПК України роз`яснив та доповнив експертизу, зокрема наявність в експертизі технічних помилок, а також визначення у експертному дослідженні року випуску автомобіля Мітсубісі Лансер, держ. номер НОМЕР_2 . Більш того вказаний висновок узгоджується із іншими наданими доказами, не спростований відповідачами, при цьому їм роз`яснювалось право на заявлення клопотання про призначення експертизи, однак відповідачі наданим їм право скористатися не забажали.
Належність позивачу гаражу та комплекту гуми на автомобіль, не доведено, відсутні докази в обґрунтування їх вартості тому підстави для відшкодування шкоди в цій частині суд не вбачає.
Також позивачем не доведений розмір спричиненої шкоди, внаслідок пошкодження холодильника.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Спричинені вибухи боєприпасів та пожежа, спричинили позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях, внаслідок пошкодження його майна, зміни звичайних умов життя, побоювання за своє життя, оскільки позивач проживає поблизу із військовою частиною де 23.03.2017р. відбулися вибухи. Причинного зв`язку між погіршенням стану здоров`я та вибухами боєприпасів, суду не надано.
За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що шкода, в тому числі моральна, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою яка на відповідні правовій підставі володіє джерелом підвищеної небезпеки - не залежно від вини, окрім випадків непереборної сили або умислу потерпілого.
Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління
Згідно з п.п. 105, 107 п. 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постаново КМУ від 26 листопада 2014 р. № 671 Міноборони відповідно до покладених на нього завдань - здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони; веде облік об`єктів державної власності, які належать до сфери управління Міноборони;
За приписами ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси.
Статтею 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Виходячи із системного аналізу наведених положень на Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройними Силами України покладено обов`язок здійснювати від імені держави управління військовим майном, зокрема боєприпасами, що є джерелом підвищеної небезпеки, та здійснювати контроль за їх використанням і збереженням, у тому числі у разі закріплення військового майна за військовими частинами.
Отже, обов`язок держави відшкодувати моральну та матеріальну шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час, при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління, а не на військову частину, що узгоджується із правовою позицією ВСУ викладену у справі №3-86гс14 .
Крім того, суд зазначає, що Положенням про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах - Міноборони як центральний орган управління Збройних Сил закріплює згідно із законодавством військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління, про що ним видаються відповідні акти. Відповідного акту Міноборони суду не надано, довідка військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2017р., що за частиною закріплені та перебувають на відповідальному зберіганні боєприпаси не є допустимим доказом в розумінні ч.2 ст. 78 ЦПК України.
Підстав передбачених ст. 541 ЦК України, щодо покладання відшкодування шкоди в солідарному порядку відсутні.
Посилання відповідачів на те, що винні у вибухах боєприпасів не встановлені тому вимоги є передчасними, судом не приймається оскільки за положеннями ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Тобто у разі встановлення винних осіб у вибухах боєприпасів, Міністерство оборони України не позбавлено можливості звернутися до них із регресними вимогами.
Доказів наявності вибухів та пожежі внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого суду не надано.
Стягуючи суми матеріальної та моральної шкоди з Міністерства оборони України , суд враховує, що механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».
Відповідно до ч.1 ст. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Стосовно відшкодування моральної шкоди з УСБУ в Харківській області, суд зазначає наступне.
В обґрунтування бездіяльності УСБУ в Харківській області позивач посилається на те, що його не визнано у кримінальному провадженні потерпілим, хоча він звертався із заявою, йому взагалі не повідомлено про хід розслідування.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Між тим, позивач не просить визнати бездіяльність УСБУ у Харківській області -незаконною, не визнана така бездітність незаконною і у порядку передбаченому ст. 303 КПК України, тому підстави для відшкодування позивачу шкоди УСБУ в Харківській області відсутня. Крім того, розмір шкоди заявлений позивачем в сумі 100000грн. взагалі не обґрунтований, не зазначено з чого виходив позивач визначаючи шкоду у вказаній сумі та докази в підтвердження спричинення такої шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 10, 12, 13,77-81, 89, 106, 110, 263, 265 ЦПК України, суд ,-
вирішив:
В решті позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 19.02.2018року.

Суддя Бородіна Н.М.