Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 463/2529/15-ц

провадження № 61-2345св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі: товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, та товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на рішення апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Богонюка М. Я., Гриновця Б. М., від 21 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

03 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (далі - Товариство або ТДВ «СТДВ «Глобус»), ОСОБА_5, про стягнення страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, відшкодування завданої шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, щовін на законних підставах володів, користувався та розпоряджався автомобілем марки «Ford Escort» д.р.н. НОМЕР_1, який зареєстрований на підставі свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_5. 07 березня 2013 року сталася дорожньо-транспортна подія за участю водія автомобіля марки «ЗАЗ-110307» д.р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_7, цивільна відповідальність якого була застрахована відповідачем - ТДВ «СТДВ «Глобус», згідно з полісом АВ/7874877, який був чинний на момент вчинення ДТП. ОСОБА_7 порушив правила дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ford Escort» д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 Унаслідок цього ДТП автомобілю марки «Ford Escort» завдано механічні ушкодження.

Із урахуванням зазначеного, збільшивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з ТДВ «СТДВ «Глобус» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 19 135 грн 09 коп., пеню в розмірі 7 978 грн 26 коп. та 3 % річних 720 грн 06 коп., інфляційні втрати за 2014 рік - 2 650 грн 56 коп., інфляційні втрати за 2015 року - 5 331 грн 45 коп., а всього 35 815,43 грн. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму спричиненої шкоди в розмірі 14 270 грн 18 коп. Розподілити понесені судові витрати.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова у складі судді Головатого Р. Я. від 27 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 не наділений правом вимоги відшкодування шкоди, завданої автомобілю марки «Ford Escort» д.р.н.НОМЕР_1, який зареєстрований на підставі свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_6 за ОСОБА_8 Термін дії нотаріально завіреної довіреності виданої ОСОБА_8 - ОСОБА_3 на право володіння, користувався та розпоряджався вказаним автомобілем закінчився 17 грудня 2012 року, в той час як дорожньо-транспортна пригода мала місце 07 березня 2013 року.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ТДВ «СТДВ «Глобус» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 10 644,82 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму франшизи в розмірі 510 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 має право на відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 11 154,82 грн, із урахуванням положень статей 386, 395, 396, 1194 ЦК України та пункту 2.1 Правил дорожнього руху України, а також Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», висновку судової автотоварознавчої експертизи № 209 від 24 вересня 2015 року, яка підлягає стягненню з ТДВ «СТДВ «Глобус», а франшиза в сумі 510 грн із винної особи.

У травні 2016 року ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 є належним позивачем у даній справі, оскільки він на момент ДТП володів, користувався та розпоряджався автомобілем, власником якого є ОСОБА_9, що підтверджується довіреністю. Позивач зазначає, що судом апеляційної інстанції безпідставно відмовлено у задоволені позовних вимог в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки ТДВ «СТДВ «Глобус» було прострочено виплату страхового відшкодування.

18 травня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4

У травні 2016 року ТДВ «СТДВ «Глобус» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 не є належним позивачем у даній справі.

06 вересня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою ТДВ «СТДВ «Глобус».

02 листопада 2016 року ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було подано заперечення на касаційну скаргу ТДВ «СТДВ «Глобус», доводи яких є тотожними з доводами касаційної скарги позивача.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року справу за позовом ОСОБА_3 до ТДВ «СТДВ «Глобус», ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, відшкодування завданої шкоди,призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 07 березня 2013 року на території Львівської області у м. Львові на перехресті вулиць Варшавська-Панча сталася дорожньо-транспортна пригода: водій автомобіля марки «ЗАЗ-110307» д.р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_7, цивільна відповідальність якого була застрахована Відповідачем, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», згідно з полісом АВ/7874877, який був чинний на момент вчинення ДТП, порушив Правила дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ford Escort» д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 (а.с. 7, 12‑18).

Транспортний засіб «Ford Escort» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_9 (а.с. 40).

ОСОБА_3 володів, користувався та розпоряджався автомобілем марки «Ford Escort» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої ОСОБА_9, термін дії якої визначено з 11 квітня 2011 року до 17 грудня 2012 року (а. с. 11).

Автомобіль «Ford Escort» д.р.н. НОМЕР_1 було відремонтовано 15 травня 2013 року, що підтверджується наданими позивачем заказ-нарядом № Д000014545 від 15 травня 2013 року, рахунком № від 15 травня 2013 року на оплату 24 915 грн, актом виконаних робіт по ремонту автомобіля (а.с. 8, 9).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 209 від 24 вересня 2015 року вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Ford Escort», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в цінах на дату ДТП становить 11 154 грн 82 коп., а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Ford Escort», д.р.н. НОМЕР_1, в цінах на час закінчення експертизи (24 вересня 2015 року), становить19 645,09 грн (а.с.62-67).

У відповідності до частини першої статті 1166, частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдану майну фізичної особи джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до вимог статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до статті 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, виходив із того, що ОСОБА_3 має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, що мала місце 07 березня 2013 року, оскільки позивач є фактичним користувачем пошкодженого транспортного засобу. Перебування автомобіля «Ford Escort», д.р.н. НОМЕР_1 у користуванні позивача підтверджується наявністю в останнього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, документів на підтвердження понесених позивачем витрати на його відновлення після ДТП. Після закінчення терміну дії нотаріально посвідченої довіреності від 18 квітня 2011 року, виданої ОСОБА_9, ОСОБА_3 продовжує користуватися транспортним засобом.

У письмових запереченнях на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2016 року ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_3 07 березня 2013 року надав йому усне доручення, для виконання якого передав автомобіль «Ford Escort», д.р.н. НОМЕР_1, а також передав на час керування транспортним засобом свідоцтво про його реєстрацію. У день передачі автомобіля та виконання ОСОБА_6 доручення ОСОБА_3 сталася ДТП. ОСОБА_6 не вважає себе стороною спору, його матеріальні права не порушено (а.с. 188).

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції. Судом вірно застосовано положення статей 386, 395, 396, 979, 1188, 1194 ЦК України, положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до спірних правовідносин. Встановлено, що позивачу, як особі, яка володіє і користується транспортним засобом, завдано майнової шкоди, розмір якої підтверджений висновком судової автотоварознавчої експертизи № 209 від 24 вересня 2015 року, і яка у визначеній судом частині підлягає стягненню із ТДВ «СТДВ «Глобус», оскільки останнє застрахувало цивільну відповідальність винної особи.

Обґрунтованим є висновок апеляційного суду про відсутність підстав для стягнення із ТДВ «СТДВ «Глобус» на користь ОСОБА_3 пені, інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки позивач заяву про виплату страхового відшкодування у встановленому порядку до страхової компанії не подавав, а відповідач ТДВ «СТДВ «Глобус» не приймало рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, позивач не здійснив дій, які б дозволили ТДВ «СТДВ «Глобус» в добровільному порядку виконати зобов'язання по виплаті страхового відшкодування на його користь.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, і касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк