Провадження №2/522/444/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору №0 від 06.07.2007 року, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, згідно якого просили:

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007 року у розмірі 64 570, 16 дол. США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 95 182, 65 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007 року у розмірі 64 570, 16 дол. США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 95 182, 65 грн.;

- стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору у розмірі 24 623, 83 грн. у рівних частках з кожного по 8 207, 94 грн..

Позовні вимоги обґрунтували тим, що 06 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 175 000, 00 дол. США, а відповідач зобов'язався повернути його у строк не пізніше 06 липня 2018 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором були укладені наступні договори поруки:

- між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №125164 від 06.07.2007 року;

- між позивачем та ОСОБА_3 - договір поруки №125777 від 06.07.2007 року.

Посилалась на те, що позичальник свої кредитні зобов'язання не виконує належним чином, не здійснює платежів для погашення кредиту з лютого 2015 року. 14 серпня 2015 року банком направлялись вимоги про дострокове погашення заборгованості, проте станом на 25.11.2015 року вимоги банку були залишені без задоволення. Таким чином, за розрахунком банку станом на 25.11.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 64 570, 16 дол. США, з яких:

- 56 986. 00 дол. США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з лютого 2015 року - 13 260. 00 дол. США;

- 7 584, 16 дол. США - заборгованість по процентам;

Заборгованість ОСОБА_1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 25.11.2015 року складає 95 182, 65 грн., з яких:

- 63 790, 96 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 31 391, 69 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

З посиланням на те, що позичальник добровільно свої кредитні зобов'язання не виконує, вимушені були звернутися до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 18.12.2015 року провадження у справі було відкрито.

До суду 25.02.2016 року надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, згідно якого просив визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007 року із застосуванням наслідків недійсності, передбачених ст. 216 ЦК України (т.1, а.с.79-89).

В обґрунтування позову зазначив, що умови спірного кредитного договору є такими, що не відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, банк у порушення п.5.1 кредитного договору та ст..651 ЦК України, не повідомив його як позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки. Зазначив, що умови кредитного договору (п.5.1) по суті містять приховування застосування плаваючої процентної ставки і є несправедливою в частині покладання на позичальника всіх комерційних ризиків Банку.

Вважає, що умови п.6.1.2 кредитного договору надають банку, на власний розсуд, в односторонньому порядку, може в будь-який час вимагати повернення кредиту, до настання строку, передбаченого Кредитним договором, незважаючи на фінансовий стан Позичальника, його витрати кредитних коштів та поточні доходи, а Позичальник зобов'язаний повернути всю суму отриманого кредиту та сплатити кошти за його користування. Вважає таку умову несправедливою, з точки зору балансу інтересів Сторін і заборонена нормами ст. Закону України «Про захист прав споживачів».

Усупереч пункту 7.12 кредитного договору, йому не було надано жодних інформаційних листів, не було надано жодних роз'яснень щодо умов кредитування, нарахуванні процентів за користування кредитом, правил зміни фіксованої та плаваючої процентної ставки, комісії та інших платежів тощо, не було роз'яснено переваги та недоліки плаваючої процентної ставки. Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору (Графік погашення кредиту), який є невід'ємною частиною кредитного договору, зазначено лише графік погашення основної суми кредиту (тіла кредиту). Жодних розрахунків сплати процентів (як по номінальній, та і по реальній процентній ставці), комісій, інших платежів, що випливають на абсолютне здороження кредиту не зазначено. Посилався на те що банк на виконання вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 року №168, Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Проте, дане здійснено не було. Вказував, що п.4.8 кредитного договору встановлено дискримінаційний обов'язок позичальника укласти договір страхування з третьою особою. витрати за яким не передбачені у складі сукупної вартості кредиту. Вважає, що умови кредитного договору суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» і такі порушення права споживача кредиту на інформацію містять ознаки нечесної та агресивної підприємницької практики.

Посилався на те, що кредитний договір, по суті є договором приєднання і Позичальник (споживач) фактично не може впливати на умови кредитування та вносити зміни в Кредитний договір. Позивач стверджував, що якби його було проінформовано про всі умови Кредитного договору його недоліки, він б відмовився від його укладання та отримання Кредиту. Таким чином, позивач вважає, що Кредитний договір було укладено під впливом обману.

З урахуванням викладеного, посилаючись на ст. 11, 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанову Правління Національного Банку України «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Лист Національного Банку України від 16 червня 2007 року № 40-117/2093-6134, ОСОБА_1 звернувся до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 25.02.2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 був прийнятий до розгляду.

Ухвалою суду від 13.04.2016 року за клопотанням представника ОСОБА_1 було витребувано з ПАТ «УкрСиббанк» завірені належним чином копії документів про повідомлення ОСОБА_1 з умовами кредитного договору, перевагами та недоліками обраної форми кредитування, підставами та правилами зміни процентної ставки та інших умов кредитного договору № 0 від 06.07.2007 року.

Ухвалою суду від 14.11.2016 року за клопотання представника ОСОБА_1 по справі було призначено судову бухгалтерську експертизу на вирішення якої експерту поставити наступні питання:

- Чи відповідає наданий ПАТ «УкрСиббанк» розрахунок заборгованості по Договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007 року умовам зазначеного кредитного договору?

- Яка формула нарахування процентів використовується в наданому суду розрахунку заборгованості по договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007 року і чи відповідає вона умовам Кредитного договору?

- Який розмір реальної процентної ставки за користування Кредитом, з урахуванням всіх додаткових платежів(комісій, тощо) з розбивкою на періоди зміни процентної ставки на користування кредитом?

- Який розмір додаткових платежів (комісій, тощо) сплачених Позичальником за видачу та обслуговування Кредиту?

- Яку суму було сплачено на погашення тіла кредиту за час Договору про надання споживчого №0 від 06.07.2007 року?

- Яку суму було сплачено по процентах за користування кредитними коштами за час дії Договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007 року?

- Чи своєчасно проводились ПАТ «УкрСиббанк» зарахування коштів на повернення кредиту та сплату процентів за користування Кредитом?

14.02.2017 року до суду надійшло клопотання експерта про узгодження питань та надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Представник ПАТ «Укрсиббанк» отримав вказане клопотання 15.02.2017 року та 17.02.2017 року подав до суду заяві за вх..№16181/17, якою просив надати додатковий час для надання матеріалів, необхідних для експертного дослідження.

У зв'язку з чим суд продовжив строк проведення експертизи на 1 місяць. 20.03.2017 року представник банку Островська Н.М. подала до суду заяву вх.. 29244/17 на виконання клопотання експерта з додатками:

- належним чином засвідчену копію порядку надання кредитів фіз.. та юр. особам для придбання нерухомості №248 від 05.06.2012 року;

- копію акту №10 від 04.11.2013 року;

- копію кредитної справи за договором №0 від 06.07.2007 року;

- копію основних принципів облікової політки ПАТ «Укрсиббанк» на 2007 р.;

- копію заяви на видачу готівки від 06.07.2017 року.

Додаткові матеріали були направлені судом на адресу експертної установи 22.03.2017 року.

До суду 27.06.2017 року були повернуті матеріали даної цивільної справи разом з висновком експерта від 12.06.2017 року (т.2, а.с.253-276).

Ухвалою суду від 29.06.2017 року провадження у справі було відновлено.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями сторін.

Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судове засіданні представник банку не з'явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_7 (по довіреності від 16.03.2017 року), згідно якої не заперечувала проти розгляду справи за їх відсутності та просила задовольнити їх позов. У минулих судових засіданнях заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, просив відмовити у їх задоволенні та застосувати до зустрічних позовних вимог строки позовної давності (т.1, а.с.141). Представник банку посилався на п.7.12 кредитного договору, згідно якої позичальник (відповідач) був ознайомлений та згоден з умовами кредитування, свої кредитні зобов'язання відповідач виконував до 2015 року (а саме до 25.12.2014 року). Також в обґрунтування їх позиції по справі 03.06.2016 року представником банку було надано письмові заперечення на зустрічний позов ОСОБА_1 (т.1, а.с.163-167), згідно яких вважають, що підстав для визнання кредитного договору недійсним немає. Вказали, що кредитним договором визначені істотні умови договору (предмет, умови забезпечення кредиту, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, порядок зміни процентної ставки, особливі умови та реквізити), кредитний договір містить додаток №1 до нього, яким є графік погашення кредиту, та він підписаний сторонами. Крім того, за порушення п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» передбачена відповідальність ст. 15 і 23 вказаного Закону, про не передбачено визнання кредитного договору недійсним. Вважають, що безпідставними посилання ОСОБА_1 на ненадання йому банком інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, зокрема, щодо реальної процентної ставки за договору, як на підставу визнання договору недійсним, а також на положення ч.1 ст. 230 ЦК України.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 (по довіреності від 24.02.2016 року) у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову Банку та просив задовольнити зустрічних позов ОСОБА_1 з тих підстав та за тих обставин, з яких він заявлений. Заперечував проти застосування строків позовної давності, вказував, що згідно на правовідносини з надання споживчого кредиту не можуть бути застосовані строки позовної давності, оскільки порушення законодавство при у наданні споживчого кредиту може бути встановлено і під час виконання кредитного договору. у минулих судових засіданнях представник відповідача в посилання обґрунтованості зустрічних позовних вимог зазначив. що банк у порушення ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладання договору не надав позичальнику у письмовій формі детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, можливих прихованих ризиків. Аналогічні вимоги містяться у Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 року №168 (пункт 3), унаслідок неправомірних дій банку (застосування ними агресивної та нечесної підприємницької діяльності) ОСОБА_1 був ведений в оману. Посилався на те, що споживач є слабкою стороною у даних правовідносинах. Відповідач ОСОБА_1 підтримав пояснення свого представника, у судовому засіданні 13.04.2016 року зазначив, що при укладенні кредитного договору представникам банку не було нічого роз'яснено та він бажав взяти кредит у гривні, проте працівники банку вмовили його взяти кредит у валюті. Представник ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач неодноразово усно звертався до банку з приводу переходу на гривневий еквівалент кредиту, проте йому відмовляли. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача висловив заперечення щодо розрахунку заборгованості, наданого банком, вважає його недостовірним та таким, що не відповідає умовами кредитного договору.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснення представника підтримали та просили відмовити у задоволенні позову банку та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, за згодою представник відповідача, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, розумних строків розгляду справи та, виходячи з процесуальної поведінки сторін, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника ПАТ «УкрСиббанк» та відповідача ОСОБА_3, сповіщених належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину становить собою сукупність умов, які направлені на досягнення відповідного та очікуваного для всіх сторін правочину правового ефекту у спосіб, який би не суперечив законодавству. Під змістом правочину, умови якого не суперечать законодавству, слід розуміти умови договору про його предмет і мету.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Відповідно до ч.ч. 1 і 3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Операції споживчого кредитування банками України регулюються Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 року, Законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року.

Судом встановлено, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007 року та Додаток №1 до кредитного договору «Графік погашення кредиту», строком до 06.07.2018 року.

Даний договір та графік до нього підписанні від імені сторін, що не заперечувалось сторонами, та засвідчені печаткою банку (т.1, а.с.6-10).

Істотні умови кредитування визначені розділом І Кредитного договору, зокрема згідно п.1.1 договору, банку зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у 175 000 дол. США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 883 750, 00 грн. за курсом НБУ на день укладання цього договору.

Сторони домовились, що позичальник має право отримати кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті Договору, для чого надає до Банку письмову заяву, в якій зазначає бажану суму траншу та бажану дату його отримання.

Згідно п.1.3 договору, надання кредиту здійснюється у наступний термін з 06.07.2007 року по 06.07.2018 року.

Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту в будь-якому випадку не пізніше 08.05.2018 року. якщо тільки не застосовується інших термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін.

Плата за користування кредитом передбачена в п.1.4 кредитного договору: за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,0 % річних.

Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору.

У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

П.1.3.2, Сторони домовились, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п. 5.2 Договору.

1.3.3 нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства.

Період нарахування процентів згідно умов цього Договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовами пунктів 1.3.2, 5.2. Договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця.

При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані Банком Позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність Банку відповідно до умов Договору.

Для розрахунку день надання та день погашення кредиту вважається одним днем.

П.1.3.4 кредитного договору: строк сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти.

При цьому, сторони також погодили, що в разі повернення до Банку всієї цієї суми кредиту:

- Банк в день такої повної сплати суми кредиту здійснює нарахування процентів за його користування протягом календарного місяця (в якому здійснюється повне повернення кредиту), починаючи з першого календарного дня такого місяця по день, що передує даті повернення всієї суми кредиту, а

- Позичальник не пізніше дати повного повернення кредиту зобов'язується сплатити Банку суму таких нарахованих процентів.

Позичальник згідно умов Договору сплачує Банку комісію у національній валюті комісію за проведення платежу з поточного рахунку у розмірі 1,5% відсотка від суми платежу.

Цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається Позичальнику для його особистих потреб, а саме на споживчі потреби.

Банк надає Позичальнику шляхом зарахування коштів на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_1 у Банку, код Банку (МФО) 351005.

Згідно Графіку погашення кредиту, наведеного у Додатку №1 до Кредитного договору №0 від 06.07.2007, що є невід'ємною частиною цього договору, Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту у терміни, передбачені цим Графіком, фіксованими сумами у розмірі 1 326,00 доларів США щомісячно протягом періоду з 06.07.2007 по 10.06.2018, дата останнього платежу у сумі 1 294,00 доларів США -06.07.2018.

Таким чином, основна заборгованість за Кредитним договором №0 від 06.07.2007 року виплачується рівними частинами, а проценти відповідно до п. 1.3.3 цього договору нараховуються на решту боргу, що відповідає методу розрахунку диференційованого або класичного платежу.

Згідно виписки за особовим рахунком НОМЕР_2 за 06.07.2007 на поточний рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_1, з транзитного рахунку НОМЕР_3 зараховані кошти у розмірі 175 000,00 доларів СІНА (гривневий еквівалент 883 750,00 грн.), які у повному обсязі видані з касі Одеського відділення АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 готівкою у іноземній валюті у розмірі 175 000,00 доларів США (а.с.36).

Видачу коштів з поточного рахунку фізичної особи НОМЕР_1 здійснено на . підставі заяви на видачу готівки № 29 від 06.07.2007 ОСОБА_1 (а.с.171).

З боку банку не було надано меморіальний ордер, яким оформлено операцію з видачі кредиту ОСОБА_1 у сумі 175 000,00 доларів СІЛА та перерахування коштів в гривневий еквівалент.

У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, були укладені наступні договори поруки:

- між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №125164 від 06.07.2007 року;

- між банком та ОСОБА_3 - договір поруки №125777 від 06.07.2007 року (т.1, а.с.11-12).

Підставою звернення банком до суду з даним позовом стало неналежне виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань, не здійснення ним платежів для погашення кредиту з лютого 2015 року.

14 серпня 2015 року банком направлялись вимоги про дострокове погашення заборгованості, проте станом на 25.11.2015 року вимоги банку були залишені без задоволення.

За розрахунком банку станом на 25.11.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 64 570, 16 дол. США, з яких:

- 56 986. 00 дол. США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з лютого 2015 року - 13 260. 00 дол. США;

- 7 584, 16 дол. США - заборгованість по процентам;

Заборгованість ОСОБА_1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 25.11.2015 року складає 95 182, 65 грн., з яких:

- 63 790, 96 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 31 391, 69 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Статтею 1056-1 ЦКУ, в редакції чинній на дату підписання цього Висновку, визначено «Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (п. 1).

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (п.2).

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (п.3)».

У висновку експертизи судовим експертом визначено, що кредитним договором №0 від 06.07.2007 тип процентної ставки не визначений, а встановлений цим договором метод визначення процентної ставки не може бути віднесені ані до фіксованого типу, ані до змінюваного типу.

Пунктами 4-6 1056-1 ЦКУ визначено:

«У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом стооку дії кредитного договору.

Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника (п.4).

Пунктом 5.2 Кредитного договору №0 від 06.07.2007, з посиланням на статтю 651 ЦКУ визначено, що Банк згідно умов п. 1.3.1 цього Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі:

а)порушення Позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором); та/або

б) погіршення фінансового стану Позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться Банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню Позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов'язань, передбачених цим Договором; та/або

в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки...»

Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п. 5.2 Договору Банк може збільшити розмір процентної ставки за Договором в наступному порядку, а саме:

Банк не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє Позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою за адресою Позичальника відповідного рекомендованого листа (далі - Повідомлення Банку);

такий новий розмір процентної ставки за цим Договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у Повідомлені Банку до Позичальника, без укладення Сторонами відповідно ї угоди про внесення змін до цього Договору».

Зазначені вище умови пп. 1.3 та 5.2 Кредитного договору №0 від 06.07.2007 року суперечать нормам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умори договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 № 661-УІ (надалі - Закон № 661-VI) та нормам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором» від 21.01.2010 № 1822-VI (надалі - Закон № 1822-у VI), чинним на дату підписання цього Висновку, якими заборонено Банкам збільшувати розмір процентів та інших платежів, навіть якщо таке збільшення передбачено кредитним договором.

Так, пп. 2 і 3 статті 1056-1 ЦКУ, в редакції Закону № 661-VI, визначено: «Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною».

Статтю 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-ІІІ у редакції Закону № 661-У встановлено: «Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами..., за винятком випадків, встановлених законом».

Законом № 1822-VI, прийнятим з метою забезпечення дотримання прав громадян у відносинах із фінансовими установами та з метою недопущення зловживань з боку фінансових установ, враховуючи скрутне фінансове становище громадян України в період економічної кризи, доповнено статтю 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» двома новими частинами, а саме:

П.2. «Фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом.»

П.З. «Фінансовим установам забороняється вимагати дострокового погашення несплаченої частини боргу за кредитом та розривати в односторонньому порядку укладені кредитні договори у разі незгоди позичальника із пропозицією фінансової установи збільшити процентну ставку або інший платіж, передбачений кредитним договором або графіком погашення боргу».

Однак, щомісячну суму процентів, належних до сплати за Кредитним договором №0 від 06.07.2007, Графік погашення кредиту, наведений у Додатку №1 до цього договору, не містить. Також, надані банком документи не містять формулу розрахунку процентів за користування кредитними коштами за Кредитним договором №0 від 06.07.2007.

У результаті дослідження встановлено, що у Довідці-розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитом ОСОБА_1 на 25.11.2015 за кредитним договором №0 від 06.07.2007 розрахунок проведено не лише за ставкою 13,0 % річних, а і у деяких періодах за ставкою у розмірі 26,0%, а саме: 31.08.2009, 31.01.2012,

29.02.2012,30.03.2012, 28.04.2012, 31.05.2012, 27.06.2012, 31.07.2012, 31.08.2012,

28.09.2012,31.10.2012, 30.11.2012, 28.02.2013, 29.03.2013, 30.04.2013, 31.05.2013,

27.06.2013,31.07.2013, 29.11.2013, 31.12.2013, 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014,

30.04.2014,30.05.2014, 27.06.2014, 31.07.2014, 29.08.2014, 30.09.2014, 31.10.2014,

28.11.2014,30.01.2015, 27.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 29.05.2015, 30.06.2015,

31.07.2015,31.08.2015, 30.09.2015, 30.10.2015.

Таким чином, застосування ПАТ «УкрСиббанк» процентної ставки у розмірі 26% у довідці-розрахунку процентів за Кредитним договором №0 від 06.07.2007 здійснено всупереч вимогам перелічених вище нормативно-правових актів.

У матеріалах страви та у складі додатково наданих на дослідження документів відсутні документи щодо узгодження ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 збільшення розміру процентної ставки у встановленому законодавством порядку.

Отже, надані суду з боку позивача докази та документи не містять документальних підстав правомірності збільшення Банком, протягом деяких періодів кредитування, процентної ставки з 13,0% річних до 26,0% річних.

Довідка-розрахунок заборгованості по процентах за користування кредитом ОСОБА_1 на 25.11.2015 за Кредитним договором №0 від 06.07.2007 року не містить формулу розрахунку відсотків.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_1 на 25.11.2015 за Кредитним договором №0 від 06.07.2007 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 64 570,16 доларів США, в тому числі:

Вид заборгованостіСума заборгованості на 25.11.2015Курс НБУ на 25.11.2015
дол. СШАеквівалент у грн.
за кредитом56 986,001 364 771,4523,949241000
за відсотками7 584,16181 634,8823,949241000
ВСЬОГО64 570,161 546 406,32X
* пеня-95 182,65X
РАЗОМ64 570,161 641 588,97X

* Заборгованість за пенею складається з пені за прострочення сплати основної суми кредиту у розмірі 63 790,96 грн. та пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 31 391,69 грн.

Між тим, згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи, складеного 12.06.2017 року (т.2, а.с.253-277):

«невиконання в повному обсязі клопотання експерта про надання додаткових матеріалів від 09.02.2017 унеможливлює дослідити відповідність наданого ПАТ «УкрСиббанк» розрахунку заборгованості по Договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007, умовам зазначеного кредитного договору.

Також, у межах наданих на дослідження документів не видається за можливе встановити якою є реальна процентна ставка за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та громадянином України ОСОБА_1, в тому числі, з розбивкою на періоди зміни процентної ставки за користування кредитом.

У межах наданих на дослідження документів встановити розмір додаткових платежів (комісій, тощо), здійснених ОСОБА_1 за видачу та обслуговування кредиту за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007, укладеним з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», не видається за можливе.

У межах наданих на дослідження документів встановити суму, яку було сплачено ОСОБА_1 на погашення тіла кредиту за час дії договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007, укладеного з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», не видається за можливе.

У межах наданих на дослідження документів встановити суму, яку було сплачено ОСОБА_1 по процентах за користування кредитними коштами за час дії договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007, укладеного з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», не видається за можливе.

Невиконання в повному обсязі клопотання експерта про надання додаткових матеріалів від 09.02.2017 унеможливлює дослідити своєчасність проведення ПАТ «УкрСиббанк» зарахування коштів на повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом, сплачених ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 06.07.2007р.».

У відповідності до п. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У силу ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з урахуванням викладеного, на підставі наданих банком доказів, суд вбачає, що розмір боргу, заявлений ними до стягнення, є необґрунтованим, таким, що не знайшов свого належного підтвердження за розглядом справи. З урахуванням викладеного, виходячи з того, що судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиибанк».

Стосовно зустрічних вимог ОСОБА_1 суд вважає за можливе вказати наступне.

Суд критично оцінює позицію позивача щодо незаконності умов кредитного договору, з огляду на наступне.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей.

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції на час укладення спірного договору), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відтак, Закон України «Про захист прав споживачів» не встановлює наслідком ненадання зазначеної інформації недійсність правочину.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

З метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про наданні споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації розроблено «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168.

Ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. З «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, встановлено наступне:

«3.1. Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке:

значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку;

перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо;

перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

3.2.Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

3.3.Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

Судовим експертом у висновку за результатами проведення судово-економічної експертизи, складеного 12.06.2017 року (т.2, а.с.253-277) зазначено, що « у результаті дослідження встановлено, що Графік погашення кредиту, наведений в Додатку №1 до Кредитного договору № 0 від 06.07.2007, не містив інформацію про щомісячні платежі у розрізі сум сплати процентів за користування кредитом, а також, інформацію про сукупну вартість кредиту у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Надані на дослідження документи не містять повну інформацію:

- щодо вартості всіх супутніх послуг, винагород (розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення);

- щодо розміру інших фінансових зобов'язань Позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Також, матеріали, надані на дослідження не містять формули розрахунку платежів за кредитом та інформацію щодо застосування простих або складних процентних ставок.

У межах наданих на дослідження документів відсутні підстави вважати, що Кредитний договір № 0 від 06.07.2007 укладено з дотриманням вимог Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»».

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України дійсність правочину презюмується.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 та п.п. 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Обставини щодо яких помилялася сторона правочину (ст. 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях одніє зі сторін правочину.

ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві зазначив підставу визнання кредитного договору недійсним - ст. 230 ЦК України, тобто виходив з підстав недійсності правочину, вчиненого під впливом обману (зокрема, що йому не було надано усіх достовірних умов кредитування, посилався на неправомірність одностороннього порядку зміну банком відсоткової ставки та права на дострокове повернення кредиту, зо банком застосовано агресивну та нечесну підприємницьку діяльність).

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У оспорюваному кредитному договорі містяться вказані положення відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто зазначені усі істотні умови, визначені законодавством України, що виключає можливість визнання його недійсним за підставами ненадання банком усієї інформації за умовами кредитування.

При цьому, відповідно до останнього абзацу ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції на момент укладення договору, у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Статтями 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено відповідальність суб'єкта господарювання, яка між тим не містить положень про такі наслідки як недійсність договору.

Згідно п.7.12 кредитного договору, сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема. Закону України «Про захист прав споживача».

Суд вбачає, що спірний кредитний договір підписаний відповідачем та останній був ознайомлений з умовами цього договору.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору відповідач ознайомився та погодився з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

З матеріалів справи видно, що кредитний договір був підписаний позивачем, ОСОБА_1 свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту не відкликав, виконував умови договору протягом тривалого періоду (до початку 2015 року, що не заперечувалось відповідачем). З усіма умовами кредитування, які викладені в договорі, сторони погодилися і підписали їх без будь-яких застережень чи розбіжностей та підтвердили, що вони є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченому договором.

Отримуючи кредит в іноземній валюті, відповідач не пред'являв до відповідача письмових вимог щодо зміни умов кредитування, порядку та строків сплати кредиту.

Відтак доводи ОСОБА_1 про те, що кредитний договір укладено внаслідок обману не доведені належними та допустимими доказами, а тому підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні.

Отже, розглядаючи справу по суті, суд не встановив будь-яких порушень прав позивача з боку банку при укладені спірного договору , які б ставили під сумнів його дійсність в цілому або окремих пунктів.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого належного підтвердження за розглядом справи, є необґрунтованими і тому не підлягають задоволенню.

Більш того суд приймає до уваги твердження представника банку, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду.

Ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст.. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Спірний кредитний договір було укладено 06.07.2007 року, з терміном дії до 06.07.2018 року. Між тим з відповідним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 25.02.2016 року, тому доводи представника відповідача щодо пропущення позивачкою строків позовної давності заслуговують на увагу.

Проте, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним саме за його необґрунтованістю та недоведеністю.

У зв'язку з находженням судді у відпустці 16.02.2018 року, повний текст рішення суду складено 19.02.2018 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст.. 1, 3, 15, 16, 23, 509, 526-530, 626-629, 631, 638-639, 1058-1060, 1066, 1074 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором№0 від 06.07.2007 року - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору №0 від 06.07.2007 року, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України)..

Повний текст рішення суду складено 19.02.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.