Справа № 456/2432/17
Провадження № 2/456/271/2018
РІШЕННЯ

іменем України

22 січня 2018 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком №45 по вул.Шевченка в с.Завадів Стрийського району Львівської області.

В обґрунтування позову покликався на те, що є одноосібним власником цього будинку, який успадкував після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла 11.07.2006р. Відповідачі його колишня дружина та сини, які зареєстровані в будинку, але не проживають в ньому з 2015р., тобто приблизно два роки, що передували зверненню до суду з даним позовом. Відповідачка ОСОБА_2, зібравши в будинку всі особисті речі, перейшла проживати до іншого чоловіка за адресою: м.Стрий, вул. Крушельницької,14/2. За цією ж адресою разом з відповідачкою проживати й сини ОСОБА_6 та Мар?ян. Відтоді відповідачі з позивачем не підтримують жодних стосунків, спірним житлом не користуються. У зв?язку з реєстрацією відповідачів в будинку позивач змушений нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, не має змоги оформити субсидію. Відповідачі відмовляються на його прохання добровільно знятись з реєстрації відповідачі, тому він змушений був звернутись до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 06.09.2017р. відкрито провадження в справі та призначено до судового розгляду на 14.11.2017р. У зв?язку з неявкою відповідачів розгляд справи відкладено на 22.01.2018р.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду шляхом скерування судових повісток, на виклик суду в судові засідання 14.11.2017р. та повторно 22.01.2018р. не зявились, тому суд, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних в ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача, свідка дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.04.2008р., зареєстрованого в реєстрі за №3092 та витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №14109365 від 11.04.2008р. (а.с.6,7) ОСОБА_1 є одноосібним власником будинку №45 по вул.Шевченка,45 в с. Завадів Стрийського району.

Факт реєстрації відповідачів за адресою №45 по вул. Шевченка в с.Завадів Стрийського району підтверджується записами будинкової книги (а.с.8-9) та відповідями ВАДР на запит суду в порядку ч.3 ст.122 ЦПК України (в ред. 2004р.).

Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 28.08.2017р. в справі №456/3191/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, встановлено, що сторони разом не проживають з 2015р.

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні ствердив, що проживає по сусідству з позивачем. З 2015р. відповідачі спірним будинком не користуються. Будинок потребує ремонту, оскільки покрівля знаходиться в аварійному стані, протікає. У звязку з цим позивач часто ночує в нього.

Підтвердженням того, що відповідачі не користуються належним позивачу житлом є та обставина, що відповідачі повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду за адресою: м.Стрий, вул. Крушельницької,14/2 та особисто отримали повістки.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Тому, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що між позивачем і відповідачі, які вселились у спірний будинок як члени сімї власника житла, не було будь-якої домовленості щодо порядку користування спірним житлом; відповідачі обрали собі інше місце проживання, спірне житло залишили і в ньому не проживають понад встановлені законом терміни (понад рік) без поважних причин; не сплачують витрат на утримання будинку; позивач, як власник будинку, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідачів такими, що втратив право користування спірним житлом.

Керуючись ст.ст.12,13,81,223,229,247,258,259,263-265 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити. Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком №45 на вул. Шевченка в с. Завадів Стрийського району Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.02.2018р.

Головуючий-суддя ОСОБА_8