Провадження №22-ц/772/429/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач :Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 рокуСправа № 149/2766/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії:

головуючого: Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 4 січня 2018 року, постановлену у складі судді Войнаревича М.Г. у приміщенні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном.

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що спірним майном у даній справі є нежитлові приміщення, розташовані по АДРЕСА_1, які належать йому праві приватної власності, однак відповідачі користуються належним йому нерухомим майном, здійснюючи там діяльність як фізичні особи-підприємці, чинять йому перешкоди у користуванні цим майном, реалізуючи там належний йому товар.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив заборонити ОСОБА_3, ОСОБА_4 та третім особам, з якими у відповідачів укладено договори оренди, користування, суборенди - користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, що знаходиться по АДРЕСА_1 та в цілому складається зі: складу літ. «В» загальною площею 182, 9 м2, магазину літ. «В1» - 80, 6 м2, льоху літ. «Ж» - 18, 9 м2, та знаходитись, перебувати на території цих об'єктів; накласти арешт на все рухоме майно/товари, що знаходиться в приміщеннях складу, магазину та льоху.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 4 січня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 та в цілому складається зі: складу літ. «В» загальною площею 182, 9 м2, магазину літ. «В1» - 80, 6 м2, льоху літ. «Ж» - 18, 9 м2 шляхом заборони ОСОБА_3, ОСОБА_4 будь-якими іншими способами користуватись та розпоряджатись цим нерухомим майном.

У решті вимог про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 відповідно до протоколу № 253711 про проведення електронних торгів від 3 травня 2017 року став їх переможцем та набув право власності на спірне майно.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви суд визначив наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду. Відтак, суд дійшов висновку про задоволення заяви в частині заборони користуватись та розпоряджатись нерухомим майном, оскільки невжиття цього заходу може суттєво ускладнити виконання рішення.

Не погодившись із цією ухвалою і вважаючи її незаконною ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що власником спірних приміщень є ОСОБА_3 У цих приміщеннях здійснює підприємницькі діяльність ОСОБА_4 Судом першої інстанції не було розглянуто питання щодо зустрічного забезпечення та можливих відшкодувань збитків. Вжитті заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності фізичної особи, яка здійснює підприємницькі діяльність. У спірних приміщеннях відсутнє будь-яке майно позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначав, що спірне нерухоме майно набуто ним у власність 3 травня 2017 року на електронних торгах на ресурсі ДП «СЕТАМ», лот № 209040. Оформити належним чином право власності на спірне нерухоме майно він не може через перешкоди які чинять відповідачі. На даний час він є фактичним власником придбаного ним майна, однак оформлення цих прав ускладнено об'єктивними причинами.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 також без належних правових підстав користується майном, що придбане позивачем. При цьому питання щодо порушення прав ОСОБА_4 ухвалою про забезпечення позову не може бути предметом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_4 ухвалу суду не оскаржував.

У судове засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Вимоги апеляційної скарги підтримують.

Адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які представляють інтереси ОСОБА_2, заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, апеляційний суд керується нормами ЦПК України у наведеній вище редакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться в нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання (пункти 1, 2, 4).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. ст. 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (статті 156, 158 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, а саме: ? часткою будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1, та в цілому складається зі: складу літ. «В» загальною площею 182, 9 м2, магазину літ. «В1» - 80, 6 м2, льоху літ. «Ж» - 18, 9 м2, шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування цим майном та їх звільнення; скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо права власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно.

Судом першої інстанції встановлено, що 3 травня 2017 року на електронних торгах в ресурсі ДП «СЕТАМ», лот № 209040 ОСОБА_2 придбав нерухоме майно, а саме: ? часткою будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1, та в цілому складається зі: складу літ. «В» загальною площею 182, 9 м2, магазину літ. «В1» - 80, 6 м2, льоху літ. «Ж» - 18, 9 м2.

Виходячи зі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про накладення арешту на спірне нерухоме майно шляхом заборони ОСОБА_3, ОСОБА_4 будь-якими іншими способами користуватись та розпоряджатись цим майном.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви суд першої інстанції визначив наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Натомість, суд першої уваги не звернув уваги на те, що власником спірного майна є ОСОБА_3, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомості майна щодо суб'єкта.

Вирішуючи заяву, суд першої інстанції прийняв до уваги інтереси тільки позивача, однак не врахував інтереси й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому суд першої інстанції з метою з'ясування всіх обставин справи не викликав позивача для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Усе зазначене суттєво вплинуло на законні права відповідачів у справі та призвело до неправильного вирішення заяви.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні питання про забезпечення позову суд допустився порушень матеріального та процесуального права, то ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ОСОБА_3 352, 40 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 4 січня 2018 року скасувати й постановити нову.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 352, 40 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис С.Г. Копаничук

Підпис В.В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий: С.К. Медвецький