Провадження №2/522/504/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, державного нотаріуса Шостої Одеської нотаріальної контори ОСОБА_4 про продовження строку на прийняття спадщини, визнання договору дарування недійсним та повернення сторони у первісний стан,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3, державного нотаріуса Шостої Одеської нотаріальної контори ОСОБА_4, відповідно до якого просили: продовжити строк на прийняття спадщини відносно 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (вулиця ОСОБА_5) в м. Одесі та на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 а також на земельну ділянку площею - 0,050 гектарів, розташовану на території Єгорівської сільської ради СТ «Телефон» масиву «Надлиманський» № ділянки 3449, після смерті матері, ОСОБА_6, померлої 18.10.2004 року; визнати договір дарування квартири 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ( вулиця ОСОБА_5) в м. Одесі укладений 27 липня 2010 року посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської нотаріальної контори ОСОБА_4 зареєстрований в реєстрі № 4-1476, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 недійсним; повернути сторони у первісний стан, визнавши право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ( вулиця ОСОБА_5) в м. Одесі за ОСОБА_1.

В обґрунтування позовної заяви зазначили, що 18 жовтня 2004 року померла дружина ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 - ОСОБА_6, про що 19 жовтня 2004 року в Книзі реєстрації актів про смерть ОСОБА_7 відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було зроблено відповідний актовий запис № 9275. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (вулиця ОСОБА_5)в м. Одесі, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській Універсальній біржі «GIP» від 08 вересня 1994 року за № 94/0223 та зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації від 17 жовтня 1994 року в книгу № 75пр, на стор. 195, під реєстровим № 271, реєстраційний номер 30913431. Також померлій належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_2. Дана квартира належала на правах спільної приватної власності померлій ОСОБА_6 та ОСОБА_1, ОСОБА_3 в рівних частках. Крім того, померлій ОСОБА_6 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею - 0,050 гектарів, розташована на території Єгорівської сільської ради СТ «Телефон» масив «Надлиманський» № ділянки 3449. Позивачі зазначають, що вони своєчасно не звернулися до нотаріуса з заявою про вступ до спадщини, але фактично вступили в спадщину, оскільки продовжують мешкати в будинках та сплачувати комунальні платежі. Їм стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на 1/2 частини квартири № 49, що знаходиться в м. Одесі по вул. Катерининській в будинку № 84/86. Також ОСОБА_1 зазначив, що подарував сину, тобто відповідачу по справі, 1/2 частину квартири № 49, що знаходиться в м. Одесі по вул. Катерининській в будинку № 84/86, з умовою, що син буде доглядати за батьком, проте їх стосунки погіршились, ніякої допомоги відповідач ОСОБА_1 не надає, останній вважає, що договір дарування було вчинено під впливом помилки, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 30.11.2015 року позовну заяву було залишено без руху. Позивачі усунули недоліки позовної заяви і ухвалою суду від 21.12.2015 року було відкрите провадження по справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 21.12.2015 року задоволено заяву позивачів та накладено арешт на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3; на 1/3 частини квартири АДРЕСА_4; на земельну ділянку площею - 0,050 гектарів, розташована на території Єгорівської сільської ради СТ «Телефон» масив «Надлиманський» № ділянки 3449.

Ухвалою суду від 23.02.2016 року було витребувано у державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 18.10.2004 року.

Ухвалою суду від 21.03.2016 року справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 12.07.2016 року постановлено витребувати у приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_8 інформацію, чи звертався ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_8 з письмовою заявою з приводу відкриття спадкової справи після смерті дружини, ОСОБА_6, померлої 18.10.2004 року, якщо так то коли саме; інформацію на яке саме Майно ОСОБА_1 просив видати свідоцтво про право на спадщину; інформацію, чи була надана ОСОБА_1 письмова відповідь у звязку з наявність заведеної спадкової справи у Шостій Одеській державній нотаріальній конторі.

Ухвалою суду від 20.11.2017 року ухвалено витребувано у державного нотаріуса Шостої Одеської нотаріальної контори ОСОБА_4 належним чином засвідчену копію договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_5, укладений 27.07.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі №4-1476 та документів, які послугували підставою його укладення. Витребувано з КП «БТІ» ОМР відомості щодо власника квартири АДРЕСА_5 та всіх документів, які були підставою для реєстрації права власності.

Позивачка ОСОБА_2, яка діяла в інтересах батька, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. У минулих судових засіданнях пояснила, що її батько ОСОБА_1 та брат відповідач ОСОБА_3 після смерті матері разом проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1 та пішли до нотаріальної контори оформити цю квартиру повністю на брата (відповідача), про це вона не знала. Батько планував частину квартири подарувати брату свою частину квартири та дожити у цій квартирі до старості. Проте, відносини між батьком та її братом зіпсувались, брат хоче продати вказану квартиру та сказав батьку, щоб він зїхав кудись з квартири. При цьому, не заперечувала, що після смерті матері ніхто спадщину не приймав, проте спадкоємців троє вона, батько та брат. Їм не було про те, що батько сам прийняв спадщину. Просила визнати правочин з дарування квартири недійсним та продовжити строки на прийняття спадщини. На запитання представника відповідача пояснила, що мати померла 18.10.2004 року, вона не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки у них були довірливі відносини. Всі комунальні платежі до подачі цього позову здійснював батько та їй не було відомо про договір дарування. Вона не подавала нотаріусу заяву про вступ у спадщину після смерті матері оскільки вважала що брат буде доглядати батька.

Позивач у минулих судових засіданнях пояснив, що він вважав, що доживе свої роки у спірній квартирі та до кінця його днів син буде матеріально допомагати та утримувати, тому в 2010 році погодився на пропозицію сина подарувати свою частку і пішов переоформити частину квартири на сина до нотаріуса. Зазначив, що оформленням документів займався син з тещею. У нотаріуса він був один день та підписав там лише один документ (якийсь договір), текст договору не читав та тоді не вникав, що саме він підписав. Потім його спілкування з сином погіршилось коли він одружився, тепер до нього ніхто навіть не може зайти до квартири. Його відносини з сином зіпсувались в 2014 році на його дні народженні через поведінку дружини сина, тоді була бійка, проте з цього приводу він до правоохоронних органів не звертався. Зазначив, що на момент підписання договору нотаріус не розяснив йому те, що він лишається квартири. Вказував, що нотаріусом не розяснювалось його право на отримання спадщини після смерті дружини, він навіть не знав, що спадщину приймав лише син. При цьому, не заперечував, що сам заяви про прийняття спадщини не подавав. Зазначив, що після укладення правочину в його квартирі пропали його документи (паспорт, іпн, пенсійне посвідчення), куди вони ділись йому не відомо. Син йому ніякої матеріальної допомоги не надає, його пенсія складає 1300 грн., при цьому він хворіє на астму, лікування якої дуже дороге. Крім того, син разом з дружиною переїхали в його кімнату, а йому віддали меншу без балкону, проте він потребує свіжого повітря.

Відповідач та його представник ОСОБА_9 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити. У минулих судових засіданнях пояснив, що батько ОСОБА_1 з матерю бажали, щоб спірна квартира була його, а квартиру сестрі придбали батьки. Зазначив, що батько побажав подарувати йому квартиру до його весілля та вони уклали у нотаріуса правочин. У 2014 році на день народження батька був сварка, у його сестри не заладились відносини з його дружиною. Зазначив, що усі документи на укладання спірного договору дарування та для прийняття спадщини після матері збирав сам батько, та ці правочини були здійсненні в один день. При цьому при укладенні договору дарування батько йому жодних умов не висловлював, він не обіцяв батьку, що він буде доглядати за ним, та ними не обговорювалось питання з приводу того, де буде мешкати батько. Нотаріус розяснював їх права та зміст договору дарування, зачитував його в голос при оформленні правочину. Відповідач не заперечував, що його відносини з батьком зіпсувались у 2014 році, на день народження батька, так як він (відповідач) зробив зауваження чоловіку сестри, який погано виразився у відношенні його дружини.

Він сплачував комунальні послуги та матеріально утримував сімю, давав кошти батьку, щоб він сплачував за квартиру. Від відповідача до суду 29.06.2017 року надійшла до суду заява про застосування строків позовної давності, згідно якої зазначив, що його батько ОСОБА_1 подарував йому 1/2 частини квартири АДРЕСА_6 27.06.2010 року. Про добровільність укладання правочину з боку ОСОБА_1 27.07.2010 року та його обізнаність стосовно угоди посилався на довідку КП «БТІ» ОМР за №469504.67 від 15.03.2016 року, згідно якої замовником та платником послуг на виготовлення довідки-характеристики та технічного паспорту для оформлення відчуження 1/2 частини квартири був особисто позивач ОСОБА_1. Спірний договір підписувався особисто позивачем, який перебував при здоровому розумі та памяті, розумів значення своїх дій, усі дії позивача з укладення спірного правочину були добровільними. У судовому засіданні 24.05.2017 року позивач підтвердив факт добровільного укладення з ним договору дарування, проте зауважив, що тільки після зміни взаємовідносин між ними, які відбулись з його слів приблизно в 2014-2015 рр., в нього виникло бажання оспорити правочин. Відповідач вважає, зо звернувшись лише у листопаді 2015 року з даним позовом, позивач пропустив строки позовної давності.

Представник відповідача також просила застосувати строки позовної давності.

Державний нотаріус Шостої Одеської нотаріальної контори ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, у матеріалах справи наявна заява, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності. У судовому засіданні 29.03.2017 року позовні вимоги не визнав та зазначив, що нотаріус не може бути відповідачем у справі. Пояснив, що відповідач прийняв спадщину після смерті матері по факту та згідно довідки за формою №1 лише він був зареєстрований з матірю. Зазначив, що ним розяснювались права батька на подачу заяви про прийняття спадщини, проте батько відмовився, тому у спадщину вступив лише син ( на 1/2 частину квартири та земельну ділянку), та ним було видано на користь відповідача свідоцтво про вступ до спадщини тільки на квартири, а також засвідчив договір дарування батьком на користь сина 1/2 вказаної квартири № 49, що знаходиться в м. Одесі по вул. Катерининській, буд. 84/86. Спадщина відкрилась ще в 2004 році, батько та син повідомили, що інших спадкоємців немає, спадщину він оформляв після шести років фактичного вступу до спадщини та протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_6 ніхто не звертався до нього із заявами про прийняття спадщини. Батько відповідача є фактично таким, що не прийняв спадщину. Спочатку ним було оформлено право сина на спадщину, а лише потім посвідчено спірний договір дарування. Зазначив, що ним розяснювались прав сторін, та він пересвідчився у добровільності в укладенні правочину, зазначив, що він зробив усе так, як хотіли сторони. У нього не було сумніві з приводу того, що батько усвідомлював значення своїх дій та наслідки правочинів.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18.10.2004 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 397433, зареєстроване ОСОБА_7 відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси та в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 9275 (а.с.10).

Померла ОСОБА_6 приходилась позивачу ОСОБА_1 дружиною, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії АБ № 148903, видане 17.04.1970 року (а.с.9), та матірю відповідачу.

Для позивачки ОСОБА_2 померла ОСОБА_6 була матірю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АВ № 528757, видане 27.01.1971 року (а.с.8) та свідоцтвом про одруження серії І-ЖД № 307862 від 28.08.2001 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, щодо підтвердження дошлюбного прізвища, що свідчить про зміну прізвища ОСОБА_10 на ОСОБА_2 (а.с.11, 13)

Право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на квартиру № 49, що знаходиться в м. Одесі по вул. Катерининській, буд. 84/86 підтверджується договором купівлі-продажу квартири № 94/0223 від 08.09.1994 року (а.с. 15-16), технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 17-22), також витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26661876 (а.с.14).

Квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 належала на правах спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло посвідчене Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, про що здійснена запису у реєстрову книгу за № 6-4705 (а.с.25), розпорядженням органу приватизації № 67758 від 17.10.1995 року (а.с.26). також судом встановлено що за ц3ією адресою зареєстрований позивач ОСОБА_1

З витребуваної судом спадкової справи №329/10р. до майна померлої 18.10.2004 року ОСОБА_6 судом встановлено, що ОСОБА_3 27.07.2010 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири під № 49, що знаходиться в місті Одесі, вул. Катерининська, у будинку № 84/86.

Інших осіб, які б звертались до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої 18.10.2004 року ОСОБА_6І, судом не встановлено та з боку позивачів не заперечувалось те, що вони таких заяв до нотаріуса про прийняття спадщини не подавали. Зазначене підтверджується листом приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_8 від 21.07.2016 року №136/01-16.

Також за договором дарування (а.с. 23) ОСОБА_1 27.07.2010 року подарував ОСОБА_3 ? частини квартири під № 49, що знаходиться в місті Одесі, вул. Катерининська, у будинку № 84/86, договір посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 (а.с.23).

В судовому засіданні позивач цей факт підтвердив що погодився на укладення договору дарування за пропозицією сина.

Позивач пояснив що хоче повернути право власності собі на квартиру оскільки між ним та сином склалися неприязні стосунки. Він пояснив що вважав при укладанні договору в 2010р . що син буде його доглядати до кінця його життя. При цьому судом встановлено, його дружина померла в20014р. він не подавав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, стосунки між ним та сином погіршились лише в 2014р.

Враховуючи наведене вбачається, що оскільки відповідач проживав і був зареєстрований за адресою спірної квартири, то він фактично вступив у спадщину після смерті матері згідно ст. 1268 ЦК України та правомірно отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірної квартири.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він чоловік позивачки ОСОБА_2, він знайомий з відповідачем з 1988 року. Їм не було відомо про те, що усе майно батьку ОСОБА_1 не належить та оформлене на брата його жінки, про це вони дізнались лише у 2014 році. Була домовленість, що ОСОБА_3 буде доглядати за батьком та останній буде мешкати у своїй квартирі до кінця своїх літ. Проте, коли вони побачили таке погане відношення відповідача до батька, його дружина вирішила подати позов. відносини між батьком дружини та сином ОСОБА_12 зіпсувались десь у 2014 році, йому невідомі причини. На день народження ОСОБА_1 відбулась сварка між ними та відповідачем через некоректну поведінку дружини відповідача (остання запросила до себе своїх подруг та вони дуже голосно спілкувались та сміялись). Улітку, коли батько був на дачі, відповідач разом зі своєю сімєю переїхав до його кімнати, а його переселив у меншу без балкону, не зважаючи на те, що він потребує свіжого повітря оскільки хворіє на астму. Зазначив, що через свою хворобу ОСОБА_1 потребує постійного догляду. До конфлікту за квартиру сплачував позивач ОСОБА_1, оскільки вважав, що має допомагати, проте тепер йому самому не достатньо коштів та свідок з дружиною йому матеріально допомагають. Свідок пояснив. що мати дружини та ОСОБА_3 померла 18.10.2004 року у нього на руках, оскільки вони її доглядали, проте дружина ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини не зверталась.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що знайома з відповідачем та з його дружиною з 2010 року, сестру відповідача також знає з 2010 року. Пояснила, що в 2014 році, коли була в гостях у дружини відповідача ОСОБА_14, тоді було день народження батька відповідача (десь у лютому 2014 року), вони почули крики та вийшовши побачили бійку. Як зрозумів свідок родичі ОСОБА_3 (батько та сестра) бажали, що Дима віддав частину своєї квартири. Вона чула як Люда (сестра відповідача) сказала погані слова в адресу жінки чоловіка, відповідач почав її захищати та почалася бійка. Зазначила, що до цього у них були добрі стосунки у родині та з приводу оскаржуваного договору дарування та обставин, за яких відповідач прийняв спадщину, їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що знайома з родинами сторін процесу, їй відомо, що ОСОБА_1 бажає оспорити спадщину сина. При цьому, у них спочатку були добрі стосунки, які погіршились (між батьком та сином) у 2014 році, коли він не погодився відмовитись від своєї частки на квартиру по вул. Середня у м. Одесі. вона також була присутня на дні народження позивача та бачила сварку та бійці між відповідачем та чоловіком позивачки. Після цього свідок також приходила до спірної квартири, в якій до сих пір мешкає батьком з сином. Свідку відомо, що відповідач завжди допомагав своєму батьку. Про обставини, за яких в 2010 році була переоформлена квартира на відповідача їй нічого не відомо, знає лише , що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті матері. Свідку також відомо, що позивач хворіє на астму та з 2015 році переїхав в меншу кімнату (за яких обставин не знає).

З показів свідка ОСОБА_16 вбачається, що вона знає сімю відповідача, разом навчались в інституті з його дружиною. Свідку відомо, що між ними є конфлікт щодо спірної квартири, який почався з 2014 року, та між ними погіршились стосунки. Це їй відомо зі слів відповідача, до цього стосунки між батьком та сином були приємні. З 2010 року в квартирі почала проживати теперішня дружина відповідача, які одружились 17.09.2011 року, свідок бувала у них часто в гостях. Також у 2016 році вона давала кошти у борг відповідачу на оплату за опалення. В останній час вона почала менше приходити у гості до відповідача, оскільки в сімї є конфлікт.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що він є зятям позивачки, тобто чоловіком її доньки, знає сімю з 2012 року. зі слів його дружини йому відомо, що позивач (ОСОБА_1М.) просив дружини свідка (тобто свою онуку) піти до нотаріуса, проте їх чомусь відіслали до Державної нотаріальної контори і вони так і не змогли оформити спадщину. Він був присутній при сварці на дні народження позивача у 2014 році в спірній квартирі, при ньому стався конфлікт, оскільки подруги дружини відповідача нечемно себе поводили. У 2014 році вони дізнались, що всі документи по спірній квартирі оформлені на відповідача ОСОБА_18 та потім зясувалось, що був договір дарування від 2010 року. Зараз між дідусем та відповідачем неприємні стосунки та свідок носить ОСОБА_1 їжу. Зазначив, що позивач є хворою людиною та потребує медичної допомоги та гарного догляду. Свідку не відомо, хто звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини позивача.

Крім того, позивачка у судовому засіданні підтвердила, що їй батько не повідомляв, що він разом з відповідачем у 2010 році був у нотаріуса та підписав договір дарування.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Виходячи з вимог ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При цьому приписи ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачають, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04.11.2015 року № 6-1486цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Виходячи з сукупного аналізу положень статей 203, 638, 717 ЦК України, варто зробити висновок, що договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди та усвідомлюють всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми ч. 1 ст. 229 та ст.ст. 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 березня 2016 р. у справі № 6-93цс16).

За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням викладеного, судом встановлено, що 1/2 спірної квартири відповідач отримав у порядку спадкування за законом після смерті матері , а інша 1/2 квартири була подарена згідно договору в той же день позивачем ОСОБА_1 відповідачу за власним бажанням. На момент укладання договору дарування позивач діяв за згодою сторін, з власної волі та розумів значення своїх дій.

Доводи про те, що між ними в 2014 році погіршились взаємостосунки не є підставою для визнання недійсним укладеного договору дарування від 27.07.2010 року.

Таким чином, за розглядом справи на знайшли свого підтвердження підстави, за яких звернулись позивачі з даним позовом (укладення договору під впливом помилки).

Ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядався, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Крім того, суд не вбачає підстав для поновлення строку позивачу для подачу заяви для прийняття спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_6 18.10.2004 року, оскільки позивач не звертався до нотаріуса у встановлений законом строк та суду не надано належного обґрунтування поважності причин пропуску строку терміном понад 10 років.

При цьому, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог по суті у звязку з їх необґрунтованістю, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст..1, 2, 10-13, 19, 43, 49, 76-81, 209, ч.1, 4 ст. 223, 235, 241, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України; ст.ст.. 1, 3, 15, 16, 213, 215-216, 229, 235, 261, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1270, 1272 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_7), ОСОБА_2 (паспорт серії КЕ №524162. Виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 06.02.1997 року, місце проживання: м. Одеса, Старосінна площаАДРЕСА_8) до ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2), державного нотаріуса Шостої Одеської нотаріальної контори ОСОБА_4 (місце знаходження 65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, буд. 19-б) про продовження строку на прийняття спадщини, визнання договору дарування недійсним та повернення сторони у первісний стан, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України.

Повний текст рішення суду буде складено 15.02.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.