_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2685/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.02.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Калашнікової О.Ї.

при секретарі Шеховцевої О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації,

ВСТАНОВИВ

В грудні місяці 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації. Позивач вимагав визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену ОСОБА_2 на веб-сайті Фейсбук в мережі Інтернета інформацію (мовою оригіналу):

«…Вчера 07.10.2016 г. волонтер группы " ОСОБА_4 ", ОСОБА_5 , была избита ШЕСТЬЮ молодчиками - полицаями Одесской патрульной полиции.
Представьте себе - ШЕСТЕРО молодых моральных уродов, одетых в форму, вооруженных, хватают 50-и летнюю женщину, бьют ее, одевают наручники, запихивают в свою машину и везут в клетке, как собаку в Портофранковское отделение...
Все эти шестеро из 3-й роты, 3-го батальона Одесского управления патрульной полиции.
Их фамилии: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Горобец, Сычев.
Когда я приехала в Портофранковское отделение полиции, увидела одного из этих шестерых (Хилиниченко), который сидел за столом и составлял административный протокол по ст. 185 (злостное неподчинение) на ОСОБА_10 .
У Вали была опухшая ссадина над губой, все руки в синяках, а двигать правой рукой она вообще не могла. Видно было, что женщина испытывает очень сильную боль. Я спросила этого ОСОБА_6 - "Зачем вы ее били?" На что, это ЧМО мне ответило: "Никто ее не бил.. Это было обычное задержание..."
ОСОБА_1 вимагав зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, видалити її, принести публічно вибачення в залі судового засідання або в іншій формі.

Надалі в порядку ст.31 ЦПК України ( в редакції, чинній на той час) позивач уточнив свої вимоги і в судовому засіданні просив ухвалити рішення, яким визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 у повідомленні на її сторінці, розміщеній на веб-сайті Фейсбук в меражі Інтернет від 08.10.2016 року, а саме (мовою оригіналу) « ОСОБА_5 била избита», «бьют ее,… Их фамилии : ОСОБА_6 ,…», «моральних уродов», « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; зобов`язати ОСОБА_2 у місячний строк після набрання рішенням суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена: шляхом публікації на сторінці відповідача, що розміщена на веб-сайті Фейсбук в мережі Інтернет наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ!

Я, ОСОБА_2 заявляю, що інформація стосовно ОСОБА_1 інспектора роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції в частині про побиття громадянки ОСОБА_3 , що була мною поширена у публікації від 08.10.2016 року про ситуацію, що склалась 07.10.2016 року біля буд. АДРЕСА_1 є неправдивою та недостовірною».

Позивач вимагає стягнути з відповідачки на його позивача - користь судові витрати, які складаються з суми судового збору в сумі 1102,4 грн. та витрат, пов`язаних з організаційно-технічним забезпеченням судового процесу в сумі 297,2 грн.

Відповідач позов не визнала.

Третя особа позов не визнала.

Суд вислухав сторони, дослідив надані сторонами докази і встановив наступне:

07.10.2016 року о 13 годині 50 хвилин, в АДРЕСА_1 , громадянка ОСОБА_3 здійснила злісну непокору законному розпорядженню співробітника поліції, на вимогу інспекторів припинити правопорушення не відреагувала, тому була затримана. За цим фактом відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 185 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

У приміщення Портофранківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одеса ГУНП в Одеській області, де складались матеріали про адміністративне правопорушення відносно громадянки ОСОБА_3 прибула відповідач ОСОБА_2

08.10.2016 р. в денний час в мережі Інтернет на веб сайті Фейсбук відповідачем на її сторінці було розміщено інформацію (мовою оригіналу)

«…Вчера 07.10.2016 г. волонтер группы " ОСОБА_4 ", ОСОБА_5 , была избита ШЕСТЬЮ молодчиками - полицаями Одесской патрульной полиции.
Представьте себе - ШЕСТЕРО молодых моральных уродов, одетых в форму, вооруженных, хватают 50-и летнюю женщину, бьют ее, одевают наручники, запихивают в свою машину и везут в клетке, как собаку в Портофранковское отделение...
Все эти шестеро из 3-й роты, 3-го батальона Одесского управления патрульной полиции.
Их фамилии: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , Сычев.
Когда я приехала в Портофранковское отделение полиции, увидела одного из этих шестерых (Хилиниченко), который сидел за столом и составлял административный протокол по ст. 185 (злостное неподчинение) на ОСОБА_10 .
У Вали была опухшая ссадина над губой, все руки в синяках, а двигать правой рукой она вообще не могла. Видно было, что женщина испытывает очень сильную боль. Я спросила этого ОСОБА_6 - "Зачем вы ее били?" На что, это ЧМО мне ответило: "Никто ее не бил.. Это было обычное задержание..."
Вот они, во всей красе, последствия ОБЫЧНОГО ЗАДЕРЖАНИЯ беззащитной женщины.
ОСОБА_12 увезла ОСОБА_13 в больницу.
И все могло остаться, как всегда безнаказанным, если бы не вмешательство в ситуацию Одесской областной прокуратуры.
Сразу на этих шестерых было возбуждено уголовное дело и начато расследование.
Менты переполошились, приехали двое из Управления внутренней безопасности. Я видела как они отводят прокурора в сторонку и пытаются с ним договориться. Но, видимо не получилось и они всей толпой - эти шестеро патрульных, которые били ОСОБА_13 и эти двое из Управления внутренней безопасности, поехали в больницу.
Уже в больнице эти "правоохранители" бегали за врачами, которые осматривали пострадавшую и договаривались о "нужных" врачебных заключениях….» (посилання на сторінку ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Позивач стверджує, що поширена ОСОБА_2 інформація в частині, що ОСОБА_14 була побита працівником поліції ОСОБА_1 є не правдивою, а її поширення ганьбить його ОСОБА_1 - ділову репутацію та завдає йому моральної шкоди.

ОСОБА_1 доводить, що свідомо поширена відповідачем інформація формує суспільну думку щодо здійснення позивачем, як поліцейським, протиправної та злочинної діяльності. Ця негативна інформація доведена до невизначеного кола осіб бо поширена в загальнодоступній мережі Інтернет, що на думку позивача, свідчить про мету ОСОБА_2 завдати максимально можливої шкоди честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_1 .

Позивач також стверджує, що поширена ОСОБА_2 інформація має для нього - ОСОБА_1 - негативні наслідки, тому як при проведенні атестування поліцейських, що проводиться в порядку ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року з метою оцінки його ділових, професійних, особистих якостей має бути прийнята до уваги атестаційною комісією.

Вислови відповідачки «моральний урод», «ЧМО» позивач сприйняв як принизливі та непристойні.

Відповідачка ОСОБА_2 , не визнаючи позов, стверджувала, що факт побиття ОСОБА_15 співробітниками поліції підтверджується належними і достовірними доказами: фотофіксацією фізичного стану постраждалої від побиття, актом судово-медичного дослідження №3092 ОСОБА_15 , поясненнями самої постраждалої, поясненнями свідків. Відповідачка доводила, що «самотужки, психічно здорова жінка, нанести собі такі побої та ушкодження, не в змозі». Називаючи ОСОБА_1 і його співробітників «моральними уродами» вона ОСОБА_2 « висловила свою особисту думку щодо скоєного ними і своє оціночне судження». Щодо слова «Чмо» відповідачка в письмових поясненнях і в судовому засіданні запропонувала відповідачу самому перекласти або розтлумачити його значення. Посилаючись на положення Конституції України, на рішення Конституційного Суду України від 10.04.2003 року, ОСОБА_2 стверджувала, що « межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян».

Третя особа ОСОБА_15 позов не визнала і підтримала доводи, наведені відповідачем.

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних правових підстав:

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України "Про інформацію", реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У відповідності з ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних засад демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п.2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року за N 1 « при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право».

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо…) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Статтею 277 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому, негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Оцінюючи встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до переконання, що відповідач поширила щодо позивача недостовірну інформацію, яка є негативною: відповідач фактично вказала на вчинення відповідачем правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність перевищення влади або службових повноважень, якщо воно супроводжувалося насильством, застосуванням зброї або болісними діями. Досліджені судом відеозаписи з нагрудних камер поліцейських за 07.10.2016 року з місця події не містять зображення дій, які б свідчили, що патрульний поліцейський Хілініченко А.Х. вчинив побиття ОСОБА_15 . Ні позивачка, ні свідок ОСОБА_16 не були присутніми на місці події - затримання ОСОБА_15 за вчинення правопорушення - злісну непокору законному розпорядженню співробітника поліції. З пояснень ОСОБА_15 не вбачається, що поліцейський ОСОБА_1 спричинив її побиття.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що відомості, розповсюджені ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі Інтернет ОСОБА_2 на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у відношенні ОСОБА_1 фактично повідомляють необмеженому колу осіб про протиправні дії, які начебто мали місце з боку позивача по відношенню до ОСОБА_15 « ОСОБА_15 ,была избита ШЕСТЬЮ молодчиками - полицаями Одесской патрульной полиции. Все эти шестеро из 3-й роты, 3-го батальона Одесского управления патрульной полиции. Их фамилии: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Петрухин, Горобец, Сычев»(мовою оригіналу). При цьому розповсюджена ОСОБА_2 інформацію про побиття ОСОБА_1 громадянки ОСОБА_15 не має ознак оціночних суджень у розумінні ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію". Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до абзацу 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009, N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні, за необхідності, суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

Недостовірна інформація, яка була поширена відповідачем, є неправдивою і підлягає спростуванню в спосіб, визначений позивачем.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам. У даному випадку це витрати на сплату судового збору в сумі 1102,4 грн.

Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_2 у повідомленні на її сторінці розташованій на веб сайті Фейсбук в мережі Інтернет від 08.10.2016 рокуза посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині (мовою першоджерела): «… ОСОБА_5 , была избита...»;- «…бьют ее,...Их фамилии: ОСОБА_6 ,…».
Зобов`язати ОСОБА_2 у місячний строк після набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про ОСОБА_1 у такий же спосіб, у який інформація була поширена, а саме - шляхом публікації на сторінці ОСОБА_2 , що розташована на веб сайті Фейсбук в мережі Інтернет наступного змісту:

«СПРОСТУВАННЯ!

Інформація стосовно ОСОБА_1 інспектора роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції в частині про побиття ним громадянки ОСОБА_3 , що була мною поширена у публікації від 08.10.2016 року про ситуацію, яка мала місце 07.10.2016 року біля буд. АДРЕСА_1 є неправдивою та недостовірною».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,40 (одна тисяча сто дві гривні і сорок копійок).

В іншій частині позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.