Постанова

Іменем України

05 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 403/506/16-ц

провадження № 61-1720 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідач -товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (надалі - ТОВ «Авто Просто»),

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області у складі судді Годованець І. А. від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області у складі суддів: Дьомич Л. М., Єгорової С. М.; Карпенка О. Л., від 12 жовтня 2016 року,

Встановив:

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (надалі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про визнання недійсним договору надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі та стягнення безпідставно отриманих і збережених грошових коштів та процентів за користування грошовими коштами.

Позовна заява мотивована тим, що 30 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір № 715038 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так».

Умовами вищевказаного договору передбачена сплата періодичних платежів із щомісячною винагородою.

Того ж дня на виконання умов договору позивачем внесено на рахунок товариства 7 560 грн, що підтверджується квитанцією № 5948.

Проте, розмір наступного періодичного платежу нарахованого відповідачем, був значно вищим за розмір, який він повинен сплачувати щомісячно. Позивач звернувся до товариства та дізнався, що сума періодичного платежу розрахована від вартості зазначеного в додатку № 1 до договору № 715038 автомобіля марки КІА RІО, вартість якого становить 315 000 грн. Однак в примірнику додатка № 1, який знаходиться у нього, графітним олівцем зазначено «ВАЗ», і саме цю марку автомобіля позивач мав намір придбати. В графах «Модель» та «Поточна Ціна Автомобіля» взагалі нічого не зазначено.

При укладенні вищевказаного правочину та додатків до нього, у сторін виявилися різні за змістом примірники, що вказує на відсутність узгодження умов договору.

Договір не відповідає його внутрішній волі та вимогам чинного законодавства України, оскільки на момент його укладення не досягнуто згоди за всіма істотними умовами правочину. Крім того, оспорюваний правочин порушує принцип добросовісності, його умови призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, за якими ТОВ «Авто Просто» користується коштами споживача. Не зазначено строків отримання автомобіля, припинення дії, відповідальність продавця за невиконання угоди, фіксована ціна товару, а також джерела надходження товару. Вважає, що даний договір укладений під впливом обману, нечесної підприємницької діяльності.

На підставі викладеного, просив суд визнати недійсним правочин та застосувати наслідки його недійсності.

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково; визнано недійсним договір «Фінансування нових автомобілів» між ОСОБА_4 та ТОВ «Авто Просто» від 30 червня 2015 року; стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_4 7 560 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторонами не досягнуто згоди щодо його істотних умов, якими є: умови про предмет договору; умови, визначені законом як істотні або як такі, що є необхідними для договорів даного виду; умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як обґрунтовані.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2016 року рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Авто Просто» просить скасувати рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків щодо задоволення позову, оскільки сторонами досягнуто згоди щодо моделі, марки та ціни автомобіля.

ОСОБА_4 не скористався правом на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийнята пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами 1, 3, 4,5 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 статті 207 ЦК Українипередбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Статтею 230 ЦК Українипередбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Таке значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, тобто спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце.

Частиною 1 статті 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація про продукцію повинна містити дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції.

Згідно положень, закріплених у статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.Зазначена висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766 цс 15.

Поняття «несправедливі умови договору» закріплене в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Зазначена висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-330 цс 16.

Судами установлено, що 30 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так». Укладений між сторонами договір складається з основного тексту договору, додатку № 1 (анкети учасника) та додатку № 2. Всі додатки підписані сторонами і є невід'ємними частинами угоди.

Умовами договору передбачено, що учасник сплачує ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, зазначеними в цьому договорі, як «періодичні платежі». Марка та базова комплектність автомобіля, графік внесків періодичних платежів та щомісячної винагороди, яку учасник групи повинен сплатити товариству зазначається у додатку № 1 до договору.

Розмір одного «періодичного платежу», становить 0,8333% від ціни автомобіля.

На виконання договірних зобов'язань ОСОБА_4 30 червня 2015 року на рахунок ТОВ «Авто Просто» внесено винагороду за послуги пов'язані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи в розмірі 7 560 грн.

Згідно розрахунку ТОВ «Авто Просто» розмір наступного чергового платежу, який ОСОБА_4 необхідно внести на рахунок товариства на підставі укладеного договору складає 4 193 грн 70 коп., з яких 2 625 грн періодичний платіж, 1 307 грн 25 коп. щомісячна винагорода та 261 грн 45 коп. ПДВ на щомісячну винагороду.

24 липня 2015 року позивач звернувся до керівника ТОВ «Авто Просто» із письмовою заявою-повідомленням про розірвання договору від 30 червня 2015 року та повернення протягом 10-ти робочих днів сплачених ним коштів, у зв'язку з тим, що умовами вказаного договору не визначено марки автомобіля та його вартості.

Згідно відповіді керівника відділу по роботі з клієнтами ТОВ «Авто Просто» від 12 серпня 2015 року договір укладений між сторонами на підставі статті 3 розділу І та статті 12, пункту 12.1 розділу ІІ було розірвано. Але сплачена винагорода за послуги, пов'язана з включенням договору до системи «Авто Так» та формування групи не повернута, оскільки позивачем не дотримано чотирнадцятиденного терміну для односторонньої відмови від договору про адміністрування. Також зазначено, що у примірнику додатка № 1 до договору, який знаходиться у товариства зазначено автомобіль Kia Rio, поточна ціна якого складає 315 000 грн, в підтвердження чого позивачу надіслано копію відповідного додатку.

Всупереч вимогам частини 1 статті 638 ЦК України сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема, марки, моделі та ціни автомобіля,

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4 з підстав його доведеності та обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Посилання відповідача на досягнення сторонами істотних умов договору не відповідають дійсності, оскільки у матеріалах справи міститься додаток до договору № 1, у якому відсутня інформація щодо марки автомобіля та його вартості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та пунктом 4 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» залишити без задоволення.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська