Справа № 464/3874/17 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5902/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю:представника ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській

області - Зубика О.І., представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 серпня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення виконавчого збору,

в с т а н о в и л а:

01.06.2017 року ОСОБА_3 - боржник у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №464/11058/13-ц, виданого Сихівським районним судом м.Львова 01.10.2014 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в розмірі 4318013 грн. 31 коп., звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шелінської Ю.А. від 24.10.2016 року про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 431801 грн. 33 коп.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що в межах виконавчого провадження №45521598, відкритого 19.11.2014 року на підставі первинної заяви стягувача про примусове виконання названого вище виконавчого листа, відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» 15.12.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 431801 грн. 33 коп., а тому правових підстав для повторного винесення 24.10.2016 року оскаржуваної постанови не було. Вважає, що існування двох таких постанов призведе до подвійного стягнення з нього виконавчого збору.

Заявник зазначає, що згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав чинності з 05.10.2016 року, державний виконавець при вирішенні питання про стягнення виконавчого збору повинен був керуватись нормами Закону України «Про виконавче провадження» у старій редакції, оскільки він був чинним на момент здійснення виконавчих дій по цьому виконавчому провадженні.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на звернення до суду з даною скаргою заявник посилався на те, що первинно він звертався з такою скаргою в порядку адміністративного судочинства, однак, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 року провадження в адміністративній справі закрито і йому роз'яснено право на звернення до суду із скаргою в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10.08.2017 року скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано постанову ВП №48388641 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_3 в розмірі 431801 грн. 33 коп., яка видана 24.10.2016 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Ухвалу суду оскаржив відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, просить її скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і постановити нову ухвалу, якою в задоволенні скарги відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовував тим, що після повернення 24.04.2015 року виконавчого листа №464/11058/13-ц стягувачеві без виконання, 01.08.2015 року стягувач повторно звернувся у названий відділ ДВС із заявою, на підставі якої 11.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48388641 з виконання вказаного виконавчого листа та встановлено строк для самостійного виконання рішення суду, однак, рішення суду було виконане боржником вже після проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа, а тому постановою від 24.10.2016 року з нього було стягнуто виконавчий збір у розмірі 10% від суми заборгованості, вказаної у виконавчому листі. Апелянт вважає, що державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного на момент винесення оскаржуваної постанови Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону, який набрав чинності з 05.10.2016 року, оскільки при поверненні виконавчого листа стягувачеві 24.04.2015 року постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.12.2014 року в окреме виконавче провадження не виділялась і, відповідно, не виконувалась.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони заявника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи та матеріалів витребуваних апеляційним судом виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходився виконавчий лист №464/11058/13-ц, виданий Сихівським районним судом м.Львова 01.10.2014 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в розмірі 4318013 грн. 31 коп. та судових витрат в розмірі 3441 грн. (а.с.12-13, 113-114).

Первинно виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_3 був звернутий стягувачем до виконання 18.11.2014 року і постановою державного виконавця названого відділу ДВС від 19.11.2014 року відкрито по ньому виконавче провадження №45521598, під час якого було винесено постанову від 15.12.2014 року про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 431801 грн. 33 коп. (а.с.14-15, 111-112, 117, 121).

Проте, у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна було б звернути стягнення, та безрезультатністю здійснених державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна, виконавчий лист постановою від 24.04.2015 року було повернуто стягувачеві без виконання на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.16-17, 139-140).

Постанова державного виконавця від 15.12.2014 року про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору в окреме виконавче провадження для її виконання не виділялась та не виконувалась, оскільки виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого листа не було закінчене, а чинною на той час нормою частини сьомої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» було передбачено, що лише у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження повинен був відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

З матеріалів виконавчого провадження №48388641, відкритого постановою державного виконавця названого відділу ДВС від 11.08.2015 року на підставі повторної заяви стягувача від 07.08.2015 року про примусове виконання вказаного вище виконавчого листа №464/11058/13-ц (а.с.150, 152-153, 155), встановлено, що зобов'язання за виконавчим листом було виконане боржником ОСОБА_3 вже після відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій з примусового виконання цього виконавчого листа, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження (а.с.155-174) та заявою стягувача від 28.09.2016 року (а.с.181) і визнається стороною заявника, а тому постановою державного виконавця Шелінської Ю.А. від 24.10.2016 року (а.с.178) з нього стягнуто виконавчий збір у розмірі 431801 грн. 33 коп. - 10% від суми заборгованості, вказаної у виконавчому листі, що відповідає вимогам частини першої, другої та дев'ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону, що набрав чинності з 05.10.2016 року і підлягав застосуванню на момент вчинення вказаної виконавчої дії - вирішення питання стягнення виконавчого збору.

Виконавче провадження №48388641 з примусового виконання виконавчого листа №464/11058/13-ц закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», в чинній на момент проведення цієї виконавчої дії редакції (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом), а постанову про стягнення з боржника виконавчого збору виділено в окреме виконавче провадження, про що винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 24.10.2016 року (а.с.180).

Частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону, що набрав чинності з 05.10.2016 року, визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З урахуванням наведеного й тієї обставини, що виконавчий збір боржником не було сплачено, державний виконавець законно виніс постанову від 24.10.2016 року про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору у вказаному вище розмірі, оскільки винесення такої постанови в повній мірі відповідає вимогам ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», норма якої була чинною на момент проведення такої виконавчої дії на стадії завершення (закінчення) виконавчого провадження.

У зв'язку з цим, безпідставними є доводи сторони заявника про порушення державним виконавцем вимог пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 05.10.2016 року, оскільки цим пунктом передбачено, що після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Положення вказаного пункту, на яке посилається заявник, про те, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, не може бути застосоване до даної справи, оскільки питання стягнення виконавчого збору з боржника, якщо його не було стягнуто, як і в старій редакції Закону (ч.7 ст.28), так і в новій редакції Закону (ч.3 ст.40), вирішувалось державним виконавцем після закінчення виконавчого провадження, а за матеріалами виконавчого провадження ця виконавча дія була здійснена 24.10.2016 року шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання вказаного вище виконавчого листа на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону, який набрав чинності з 05.10.2016 року.

Доводи сторони заявника про подвійне стягнення виконавчого збору з боржника є теж безпідставними, оскільки, як вже зазначалось раніше, при поверненні виконавчого листа стягувачеві постановою від 24.04.2015 року виконавчий збір з боржника не стягувався і постанова від 15.12.2014 року про стягнення виконавчого збору окремо не виконувалась.

Таким чином, вимоги за заявою боржника ОСОБА_3 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції наведених вище норм Закону та фактичних обставин справи не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом постанови по суті скарги про відмову у її задоволенні з наведених вище мотивів.

Враховуючи те, що предметом оскарження за скаргою боржника ОСОБА_3 є постанова державного виконавця, винесена під час виконавчого провадження, відкритого з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом на підставі рішення суду, ухваленого в порядку цивільного судочинства, правомірність винесення (а не виконання) якої оспорюється боржником, тому розгляд такої скарги відноситься до повноважень суду загальної юрисдикції, а отже, визначених процесуальним законом підстав для закриття провадження в даній справі немає.

Крім того, в матеріалах справи є чинна на момент розгляду даної справи ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 року про закриття провадження в адміністративній справі за скаргою ОСОБА_3 на цю ж саму постанову державного виконавця, що також враховується колегією суддів при вирішенні питання підвідомчості даної справи, яке відповідно до частини другої статті 377 ЦПК України є обов'язковим при перевірці апеляційним судом законності оскаржуваного судового рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 серпня 2017 року скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шелінської Ю.А. від 24.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 431801 грн. 33 коп. - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 05 лютого 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.