Постанова

Іменем України

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 370/2743/14-ц

провадження № 61-1390 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та державного підприємства «Макарівське лісове господарство»

відповідачі: Макарівська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області у складі судді Оберемка В. О. від 12 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Гуля В. В., Білоконь О. В., Савченко С. І. від 8 листопада 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом до Макарівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,

ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про визнання недійсними розпоряджень районної державної адміністрації, державних актів на право власності на землю, витребування землі на користь держави.

Позовна заява мотивована тим, щопроведеною прокуратурою Київської області перевіркою встановлено, що розпорядженнями голови Макарівської районної державної адміністрації Київської областівід 16 липня 2008 року надано дозволи на розробку технічної документації щодо земельних ділянок для безоплатної передачі у приватну власність ОСОБА_18,

ОСОБА_19, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, для ведення особистого селянського господарства. У подальшому розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації Київської областівід 30 липня 2008 року, вищезазначеним громадянам передано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарського загальною площею 8,0585 га. На підставі вказаного розпорядження видано державні акти на право власності на земельні ділянки. 28 липня 2009 року ОСОБА_21 продала свою земельну ділянку ОСОБА_15 28 серпня 2009 року ОСОБА_19 продав свою земельну ділянку ОСОБА_16 7 листопада 2009 року ОСОБА_20 продала свою земельну ділянку ОСОБА_17 Вказані земельні ділянки на момент їх відчуження відносилися до земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користування ДП «Макарівське лісове господарство»

Вважаючи, що згідно із пунктом 5 статті 27 ЛК України та частини дев'ятої статті 149 ЗК України передача у власність та надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більш як 1 га, що перебувають у державній власності, та вилучення таких земельних ділянок з постійного користування відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України, прокурор просив визнати незаконними і скасувати розпорядження голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 16 липня 2008 року та

від 30 липня 2008 року, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, а також визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності та за

ДП «Макарівське лісове господарство» право користування на ці земельні ділянки.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області

від 12 лютого 2015 року позов заступника прокурора Київської області задоволено.

Визнано недійсними розпорядження голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 16 липня 2008 року № № 2668, 2669 «Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо земельних ділянок для безоплатної передачі в приватну власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Фасівської сільської ради».

Визнано недійсним розпорядження голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 30 липня 2008 № 2909 «Про передачу у власність земельних ділянок 16-ом громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Фасівської сільської ради».

Визнано недійсними: державний акт на право власності ОСОБА_18 на земельну ділянку загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_15; державний акт на право власності

ОСОБА_19 на земельну ділянку загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_16; державний акт на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_22 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 0,7277 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_6 на земельну загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_17 на земельну ділянку загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_11 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_12 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_13 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_14 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області.

Витребувано з незаконного володіння на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Макарівське лісове господарство» спірні земельні ділянки у ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,

ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17

Визнано за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності та за ДП «Макарівське лісове господарство» право користування на земельні ділянки загальною площею 8,0585 га, що розташовані на території Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області, загальною ринковою вартістю 2 186 964 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні земельні ділянки на момент їх відведення відповідачам відносились до земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Макарівське лісове господарство». При цьому Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, а також

ДП «Макарівське лісове господарство» погодження про можливість вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення загальною площею 8,0585 га для передачі їх у власність відповідачам не надавались.

Крім того, суд першої інстанції, виходив з того, що строк позовної давності не пропущено, оскільки приписами пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України встановлено, що на вимогу власника або іншої особи визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове позовна давність не поширюється.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня

2011 року передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом, яким пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено, особа має право звернутися до суду з позовом, зокрема, про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Тобто строк позовної давності не пропущено.

Справа апеляційним судом розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Київської області від 8 листопада 2016 року заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 лютого 2015 року скасовано в частині задоволення вимог щодо визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності та за ДП «Макарівське лісове господарство» право користування на земельні ділянки загальною площею 8,0585 га, що розташовані на території Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області. У задоволенні позовних вимог щодо визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності та за ДП «Макарівське лісове господарство» права користування на земельні ділянки загальною площею 8,0585 га, що розташовані на території Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області, загальною ринковою вартістю

2 186 964 грн відмовлено. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Частково скасовуючи заочне рішення районного суду, апеляційний суд виходив із того, що вимоги позивача про визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності та за ДП «Макарівське лісове господарство» право користування на спірні земельні ділянки не відповідають способу захисту порушеного права, оскільки належним способом порушеного права є витребування земельних ділянок, якщо вони вибули незаконно (стаття 388 ЦК України).

Погоджуючись з рішенням районного суду в іншій частині апеляційний суд зазначив, що прокурором не порушено строку позовної давності.

28 листопада 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про визнання недійсними розпоряджень голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області, державних актів на земельні ділянки та витребування земельних ділянок, оскільки право власності на них було набуте відповідачами у законному порядку, тому при вирішенні питання про позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника, про що зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини. При цьому зазначив, що прокурор пропустив строк позовної давності для звернення з вказаними вимогами.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

9 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що відповідно до розпоряджень голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 16 липня 2008 року №№ 2668, 2669, 16 громадянам України, а саме: ОСОБА_21,

ОСОБА_19, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 надано дозволи на розробку технічної документації щодо земельних ділянок для безоплатної передачі в приватну власність для ведення особистого селянського господарства в межах Фасівської сільської ради загальною площею 8,0585 га.

У подальшому, розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 30 липня 2008 року № 2909, вищевказаним громадянам передано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Фасівської сільської ради загальною площею 8,0585 га.

На підставі зазначеного розпорядження управлінням Держкомзему у Макарівському районі Київської областізареєстровано та видано державний акт на право власності ОСОБА_21 на земельну ділянку загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_19 на земельну ділянку загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_22 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 0,7277 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку загальною площею

0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності

ОСОБА_10 на земельну ділянку загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_20 на земельну загальною площею 0,4718 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_11 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_12 на земельну ділянку загальною площею

0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_23 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області; державний акт на право власності ОСОБА_14 на земельну ділянку загальною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фасівської сільської ради Макарівського району Київської області.

ОСОБА_21 на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2009 року відчужила належну їй земельну ділянку площею 0,4718 га ОСОБА_15, про що, на державному акті зроблена відповідна відмітка про перехід права власності до покупця.

ОСОБА_19 на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 2009 року відчужив свою земельну ділянку площею 0,4718 га ОСОБА_16, про що на державному акті зроблена відповідна відмітка про перехід права власності до покупця.

Крім того, ОСОБА_20 на підставі договору купівлі-продажу

від 7 листопада 2009 року, відчужила свою земельну ділянку площею

0,4718 га ОСОБА_17

На підставі зазначеного вище договору ОСОБА_17 6 жовтня 2010 року отримала новий державний акт на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 55 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Встановивши вказані обставини, суди виходили з того, що положеннями статті 268 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої статті 268 цього Кодексу зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. Однак згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року

№ 4176-VI пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено. Цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року. Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Отже, з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, а також положень цього Кодексу про дію актів цивільного законодавства у часі, спірні правовідносини підпали під дію позовної давності саме з 15 січня 2012 року, тому прокурор звернувся до суду з даним позовом в межах строків позовної давності.

Визнаючи позов обґрунтованим суди не звернули уваги на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до частини другої статті 3 ЦПК України 2004 року у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першою, п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

З огляду на положення статті 261 ЦК України, статті 45 ЦПК України

2004 року суди повинні були з'ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з вищезазначеним позовом. Це право пов'язане з моментом, коли саме повноважному органу, право якого порушено, стало відомо про таке порушення.

Ураховуючи те, що прокурор пред'явив позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, апеляційний суд не з'ясував, коли саме зазначений орган довідався або міг довідатися про порушення його права та чи є в нього поважні причини для його поновлення. Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Положеннями статті 268 ЦК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено. Цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно з частинами першою, третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлено на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 14 вересня 2016 року № 6-2165цс16.

Судом установлено, що прокурор звернувся до суду з позовом за захистом інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України щодо визнання недійсними розпоряджень голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 16 липня 2008 року та від 30 липня

2008 року, державні акти на право власності на земельні ділянки, лише у листопаді 2014 року, однак строк позовної давності для даних правовідносин встановлений статті 257 ЦК України в межах трьох років й обчислюється саме для особи, права якої порушено, тобто - Кабінету Міністрів України.

Проте апеляційний суд у порушення вимога статей 212 - 214, 303, 316 ЦПК України 2004 року на зазначені положення закону уваги не звернув, фактично наділив прокурора статусом самостійного позивача та дійшов передчасного висновку про початок перебігу позовної давності з дня видання головою Макарівської районної державної адміністрації Київської області розпоряджень від 16 липня 2008 року та від 30 липня

2008 року, що не відповідає вимогам частини першої статті 261 ЦК України про початок перебігу строку позовної давності з часу, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 8 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк