ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2915/17
Провадження № 2/210/272/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"29" січня 2018 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Літвіненко Н. А.,
при секретарі Севанян М. Б.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів внаслідок невиконання договору,
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення коштів внаслідок невиконання договору.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.07.2016 р. між нею, як споживачем послуги, з однієї сторони, та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, як виконавцем послуги, з іншої, було укладено Договір № SР-03 на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій - металопластикових вікон для балкону.
Зазначає, згідно з п. 3.1.-3.2. Договору, Відповідач зобовязується передати у власність Позивача виготовлені вироби протягом 31 дня з моменту укладення договору за умови виконання Позивачем щодо повної оплати вартості виробів. При цьому, відповідно до п. 3.1.1. Договору, борг в сумі 5947,00 грн. повинен бути внесений Позивачем не пізніше 20-ти днів з моменту внесення завдатку.
Таким чином, Позивачем були повністю виконані свої зобовязання перед відповідачем щодо оплати вартості виробів. Натомість Відповідачем до теперішнього часу не виконано зобовязань за Договором, а саме, не було доставлено та передано ПВХ вироби у власність Позивача.
Вказує, що неодноразово зверталась до Відповідача з вимогою виконати зобовязання за договором або повернути сплачену суму. Відповідач уникав будь-яких розмов з Позивачем.
На письмову претензію Позивача від 22.03.2017 р. Відповідач не відреагував.
На звернення до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Позивач отримала відповідь, що у відношенні Відповідача буде здійснена відповідна перевірка в рамках чинного законодавства. Але до сьогоднішнього дня ніякої інформації щодо її результатів Позивачем не отримано.
Двадцяти денний термін виконання зобовязань Продавця (Відповідача) за Договором сплив 24.08.2016 р. Відповідно, кількість робочих днів прострочення зобовязання станом на 11.07.2017 р. включно становить 222,00 грн.
Таким чином, розмір неустойки, що підлягає сплаті Відповідачем на користь Позивача, станом на 11.07.2017р. становить:
Посилається на ті обставини, що вона зазнала матеріальної та моральної шкоди, що призвело до постійного перебування у нервовому стані через неможливість повернути свої гроші або отримати оплачений товар. Сплачена сума передоплати для Позивача є значною сумою коштів, які вона накопичувала тривалий час. Тому, втрата цих коштів та неможливість їх повернути або отримати товар, призвели до постійних хвилювань та моральних переживань з боку Позивача. Результатом таких переживань Позивача стало погіршення її здоровя, головні болі, запаморочення, порушення сну.
Отже, для захисту своїх порушених прав Позивач вимушена звернутися до суду.
Представник позивача, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Суд, взявши до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що між 04.07.2016 р. між позивачем ОСОБА_2, як споживачем послуги, з однієї сторони, та відповідачем ФОП ОСОБА_3, як виконавцем послуги, з іншої, було укладено Договір № SР-03 на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій - металопластикових вікон для балкону.
Згідно з п. 3.1.-3.2. Договору, Відповідач зобовязується передати у власність Позивача виготовлені вироби протягом 31 робочого дня з моменту укладення договору за умови виконання Позивачем щодо повної оплати вартості виробів. При цьому, відповідно до п. 3.1.1. Договору, борг в сумі 5947,00 грн. повинен бути внесений Позивачем не пізніше 20-ти днів з моменту внесення завдатку.
Проте, станом на час звернення позивача до суду, відповідач так і не приступив до виконання своїх зобовязань за договором, металопластикові вікна для балкону не встановив, кошти позивачеві не повертає.
22 березня 2017 року позивачем ОСОБА_2 була направлена на адресу ФОП ОСОБА_3 претензія про виконання робіт за укладеним договором або повернення сплачених коштів, однак відповідь позивачу не була надана (а.с. 9).
Так, стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина третя статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно зі ст.ст.526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним.
Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами та виходячи з дійсних обставин справи, наявних доказів, суд приходить до висновку, що фактично між позивачем ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено оплатний, двосторонній, консенсуальний договір про виконання робіт за винагороду договір побутового підряду, тому вони регулюються положеннями глави 61 ЦК України «Підряд», Закону України «Про захист прав споживачів», що також відповідає п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів».
Відповідно до ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно зі ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Як передбачено ст.873 ЦК України, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.
Згідно із ч.2 ст.870 ЦК України, якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи.
Судовим розглядом встановлено, що при укладенні Договору № SP-03 від 04.07.2016 р. сторонами погоджені усі істотні умови його договору відповідно до предмету, у тому числі стосовно вартості замовлених робіт, внесення завдатку тощо.
За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк, одностороння відмова від його виконання не допускається. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.
Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність факту укладення між сторонами договору побутового підряду та його виконання в повному обсязі з боку позивача.
Натомість відповідач взяті на себе зобовязання перед позивачем не виконав, у визначений за погодженням сторін строк роботи не виконав та виріб позивачеві не передав.
Згідно із ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно п.1,2, 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Так само, згідно ст.849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Згідно ч.2 ст.852 ЦК України, за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Так як відповідач не виконує свої обовязки за договором, позивач правомірно звернувся до відповідача із вимогою про відшкодування збитків.
Статтею 22 Закону визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Оскільки права позивача як споживача дійсно порушені, то згідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» на відповідача може бути покладено обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди.
Суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди не є завищеним, а тому, враховуючи положення ст.ст.23, 1167 ЦК України, вимоги розумності та справедливості, приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, та стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень.
Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
Витрати позивача ОСОБА_2 на правову допомогу підтверджені договором про надання юридичних послуг № 01-29/06-2017 та розрахунковою квитанцією від 29.07.2017 р..
Перевіривши надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 гривень також підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Таким чином, з відповідача ФОП ОСОБА_3 необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача ОСОБА_2 у розмірі 1280,00 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.526, 530, 610, 611, 629, 849, 865-872 ЦК України, 10, 76-83, 141, 142, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 4-8, 10, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму неустойки за порушення умов Договору № SР-03 від 04.07.2016 р. у розмірі 4351,20 грн. (Чотири тисячі триста пятдесят одна грн. 20 коп.)
Стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму витрат на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн. (Дві тисячі пятсот грн. 00 коп.)
Стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. (Дві тисячі грн. 00 коп.)
Стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1280,00 грн. (Одна тисяча двісті вісімдесят грн. 00 коп.)
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПк України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: Н. А. Літвіненко