АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/157/18 Справа № 173/2229/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 жовтня 2011 року року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 079110 «ГОЛД» зі сплатою 27,6 процентів на рік.

У звязку із неналежним виконанням зобовязань ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 24 листопада 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 43 343, 80 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.77-79).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с. 82-85).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2011 року року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 079110 «ГОЛД» зі сплатою 27,6 процентів на рік.

У звязку із неналежним виконанням зобовязань ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 24 листопада 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 43 343, 80 грн., яка складається з наступного: 4 150,65 грн. заборгованість за кредитом; 33 554,74 грн. заборгованість за процентами; 3 098,23 грн. заборгованість по пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 040,18 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду у листопаді 2016 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності для звернення до суду, тобто поза межами строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що дана справа розглянута у відповідності до норм чинного законодавства із застосуванням правових норм, що регулюють спірні правовідносини, тому висновки суду узгоджуються з обставинами встановленими у справі.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільним законодавством передбачено два види позовної давності загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин,принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, норми частини третьої ст. 267 ЦК України поширюються як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони.

З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2013 року ОСОБА_2 здійснила останню транзакцію за кредитним договором (а.с.51), і саме з цього дня починався перебіг позовної давності, проте з позовом банк звернувся лише 07 грудня 2016 року (а.с. 2-3).

Відповідач скориставшись правом, наданим їй чинним законодавством, у судовому засіданні 16 лютому 2017 року (звернулася із заявою про застосування строку позовної давності) просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 75), що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що строк позовної давності позивачем пропущено.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано застосував вимоги ст. ст. 257, 267 ЦК України та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на положення умов договору не можуть прийматися судом до уваг, як такі що є необґрунтованими та безпідставними, тому як дійсність договору та його обовязковість ніким не оскаржується, позивач наділений правом вимагати повернення грошових коштів, проте у межах визначених законодавством, зокрема вимогами ст. ст. 257, 267 ЦК України, на підставі недотримання яких позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4