АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/876/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі -Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06 листопада 2017 року,

встановив:

у серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідачів на її користь матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок залиття належної їй квартири, в розмірі 92 246 грн.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06 листопада 2017 року позов було задоволено частково, стягнуто в рівних частинах з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 54 746 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також витрати на проведення оцінки вартості збитку та судовий збір.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що 14.04.2017 в належній їй квартирі АДРЕСА_1 сталось залиття з розташованої поверхом вище кв. №44. В наслідок залиття було ушкоджено оздоблення квартири: стеля, стіни в коридорі, туалеті, ванній кімнаті кухні та жилій кімнаті, деформовано дверні коробки в кімнаті, ванній кімнаті та туалеті, паркет в кімнаті, пошкоджено килим в кімнаті. В зв'язку з цим позивач просила стягнути з відповідачів, які є власниками кв. №44 матеріальну шкоду, яка складається з вартості відновлювального ремонту в розмірі 27 746 грн., вартості нового килима в розмірі 12 000 грн., вартості послуг хімчистки килима - 1 000 грн., вартості послуг оцінювача - 1 500 грн., а також моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В ході розгляду справи позивач змінила свої вимоги та просила визначити вартість нового килима в сумі 26 000 грн., а розмір моральної шкоди зменшила до 36 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 р. позов було задоволено частково - стягнуто на користь позивача з відповідачів в рівних частках матеріальну шкоду - 54 746 грн., моральну шкоду - 5 000 грн., витрати на проведення оцінки - 1 500 грн., судовий збір в сумі 2 522 грн. 47 коп.

Задовольняючи позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, а моральної шкоди - частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі мають нести відповідальність за заподіяну позивачу ОСОБА_3 шкоду.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, 14.04.2017 сталось залиття належної ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 внаслідок прориву запірного вентиля на відгалуженні від труби гарячого водопостачання в кв. №44, розташованої поверхом вище. В Актах від 21.04.2017 та 15.06.2017, які були складені працівниками Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києві» було зафіксовано причину залиття, обсяги, локалізацію та характер ушкоджень.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в ході розгляду справи не заперечували самого факту та причин залиття, однак вважали, що за прорив запірного вентиля має відповідати балансоутримувач будинку, а розмір матеріальної шкоди є завищеним.

Відповідно до ст. 151 ЖК Української РСР та ст. 322 ЦК України тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири. Отже, власник житла зобов'язаний забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не з її вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

П. 2 статті 29 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Відповідно до пункту 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 внутрішньобудинковою системою гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення є система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або (у разі її відсутності) трійника (врізки) включно, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

У пункті 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постаново КМ України від 20.05.2009 №529 (з наступними змінами), точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві у багатоквартирному будинку послуги з централізованого опалення є відгалуження від стояків у межах квартири.

Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач ОСОБА_4 визнав, що був в належній позивачу квартирі 14.04.2016 та бачив наслідки залиття, відповідач ОСОБА_5 пояснила, що була в належній позивачу квартирі 08.06.2016 та бачила сліди залиття. Однак проти розміру матеріальної шкоди вони заперечують, оскільки вважають їх завищеними. При цьому відповідачі не заявляли ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції клопотання про призначення по справі судово-товарознавчої експертизи щодо визначення обсягу пошкоджень та вартості відновлювального ремонту. При проведенні оцінювачем - ФОП ОСОБА_8 огляду пошкоджень після залиття належної позивачу квартири (а/с 36) були присутні відповідачі, зауважень щодо обсягу ушкоджень та їх площі не вказували.

При визначенні вартості відновлювального ремонту належної ОСОБА_3 квартири судом першої інстанції було правильно покладено в основу рішення Звіт №35/17 від 16.06.2017, складений ФОП ОСОБА_8, який має Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та є Суб'єктом оціночної діяльності (а/с 49-50). В даному Звіті визначено обсяг, локалізацію та характер пошкоджень в кв. №36, В Додатках до звіту складено Зведений кошторисний розрахунок вартості об'єкта будівництва, Локальний кошторис на будівельні роботи.

Відповідач ОСОБА_4 вказав в Акті огляду, що мали місце попередні залиття належної ОСОБА_3 квартири через їх квартиру з інших поверхів, в результаті чого було також ушкоджену належну йому та ОСОБА_5 кватиру №44. Однак вказані доводи є необґрунтованими, оскільки жодного доказу щодо вказаних обставин відповідачами надано не було. Крім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що відповідачі не звертались з вимогами про відшкодування заподіяної їм шкоди ні до інших мешканців будинку, ні до балансоутримувача будинку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Також суд першої інстанції правильно визначив розмір грошової компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди, з дотриманням положень ст. 23 ЦК України з урахуванням вимог розумності та справедливості відповідно до характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, які вона зазнала через пошкодження майна, вжиття заходів щодо усунення негативних наслідків залиття, необхідності докладати додаткових зусиль для захисту свого порушеного права.

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача вартість килима та вартість хімчистки, оскільки позивачем не було надано доказів щодо наявності килима, його характеристик, ступеня фізичного зносу, неможливості подальшої експлуатації.

Також судом першої інстанції було неправильно покладено відповідальність за спричинену шкоду на відповідачів в рівних частках, оскільки відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1997, виданого ДП «Будінвестсервіс» фірми «Київінвест» квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 В зв'язку з цим вони несуть відповідальність в солідарному порядку.

Оскільки судом апеляційної інстанції було зменшено розмір матеріальної шкоди, підлягає зменшенню сума судового збору, яка стягується на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06 листопада 2017 року - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 р. змінити в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальної шкоди та в зв'язку з цим викласти резолютивну частину рішення в такій редакції.

Стягнути на користь ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 матеріальну шкоду - 27 746 грн., моральну шкоду - 5 000 грн., витрати на проведення дослідження - 1 500 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 640 грн. - з ОСОБА_4 та в сумі 640 грн. - з ОСОБА_5.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді