П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду ухваленого 27 травня 2017 року головуючим суддею Леміш О.М. за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у суд з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 10 липня 2008 року ОСОБА_2 за договором № б/н отримала кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що така разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Оскільки відповідач умови вказаного договору належним чином не виконував, у такого станом на 11 жовтня 2016 року виникла заборгованість на загальну суму 20224,32 грн., яку і просить стягнути з відповідача.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 травня 2017 року даний позов, задоволено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що банком пропущено трирічний строк позовної давності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 10.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір у вигляді заяви б/н (шляхом приєднання ст. 634 ЦК України), відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 12000 грн. на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.16).

Своїм підписом на даній заяві ОСОБА_2 підтвердила, що така заява разом Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договором про надання банківських послуг.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 10.10.2016 р. за ОСОБА_2 рахується заборгованість по даному кредитному договору у розмірі 20224,32 грн. (а.с.6-14). Правильність такого розрахунку ніким фактично не оспорюється.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується апеляційний суд, оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску банком трирічного строку позовної давності зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно із п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг (які є невідємною частиною договору) термін позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років (а.с.32).

Тобто, сторони у письмовій формі домовились про збільшення по даному кредитному договору, строків позовної давності до 50 років, а тому, посилання апелянта на пропуск банком трирічного строку позовної давності є недоречним та помилковим.

Інших якихось правових доводів, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Приймаючи до уваги наведене та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 травня 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді