РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2018 року Провадження №2/425/59/18

Справа №425/2487/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді - Романовського Є.О.,

за участю секретаря - Вада Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовною заявою Першого заступника керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Управління охорони здоров'я Рубіжанської міської ради Луганської області та Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.03.2017 року у справі

№ 425/349/16-к кримінальне провадження за обвинуваченням неповнолітнього

ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, закрито у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Через вчинення зазначеного кримінального правопорушення, відповідач завдав потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, через які потерпілий знаходився на лікуванні у травматологічному відділенні комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» з 02.10.2016 року по 10.10.2016 року, внаслідок чого остання понесла витрати на стаціонарне лікування потерпілого у розмірі 887,20 грн.

У зв'язку з тим, що Управління охорони здоров'я Рубіжанської міської ради Луганської області є головним розпорядником коштів місцевого бюджету для фінансування витрат на утримання підпорядкованих йому комунальних закладів охорони здоров'я, втому числі і Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня», Перший заступник керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Управління охорони здоров'я Рубіжанської міської ради Луганської області та Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» витрати на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, в розмірі 887,20 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні прокурор Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду та відзиву на позов не надав. Виклики в судове засідання були направлені відповідачу за адресою, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу, які повернулися до суду з відміткою «за не запитом» та «отримав особисто». Інших відомостей про місце перебування чи місце роботи відповідача у суду немає.

Суд, заслухавши думку прокурора, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відкриття провадження по вказаній справі відбувалося за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 03.08.2017 року.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147 -VIII, викладено у новій редакції Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України).

Цей закон набирав чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме, - з 15.12.2017 року.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26.01.2018 року згідно ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в судах у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених ч. 2 або ч. 3 ст. 25 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.03 2017 року кримінальне провадження за обвинуваченням неповнолітнього ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, закрито у зв'язку з відмовою потерпілого ОСОБА_2 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1

ст. 284 КПК України. (а.с. 49).

Потерпілий ОСОБА_2 перебував на лікуванні в Комунальній установі «Рубіжанська центральна міська лікарня» в період з 02.10.2016 року по 10.10.2016 року, внаслідок чого витрати на його лікування склали 887,20 грн., що підтверджується довідками, виданими головний лікарем Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» від 14.09.2017 року № 0120-961 (а.с. 50-51).

Пунктом 1.3 Положення про комунальну установу «Рубіжанська центральна міська лікарня», затвердженого Рішенням Рубіжанської міської ради від 30.11.2016 року за

№ 18/2 встановлено, що міська лікарня є міським закладом охорони здоров'я Рубіжанської територіальної громади, підзвітна і підпорядкована управлінню охорони здоров'я міської ради (а.с. 55)

Пунктом 1.5 Положення про Управління охорони здоров'я Рубіжанської міської ради, затвердженого Рішенням Рубіжанської міської ради від 28.03.2013 року за № 31/38 встановлено, що управління охорони здоров'я є головним розпорядником коштів місцевого бюджету для фінансування витрат на утримання підпорядкованих йому комунальних закладів охорони здоров'я, а саме Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» (а.с. 65).

Перший заступник керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області повідомив позивачів про намір звернутися до Рубіжанського міського суду Луганської області в їх інтересах із зазначеним позовом листами від 14.09.2017 року

№ 03/09/-2813 вих. 17 та від 22.09.2017 року № 03/09/-2916 вих. 17 (а.с. 45-48).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат»

№ 11 від 07.07.1995 року передбачено, що судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко - днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно з п. 3 вищезазначеного Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У зв'язку з тим, що Рубіжанська центральна міська лікарня є комунальним закладом охорони здоров'я, підзвітна і підпорядкована Управлінню охорони здоров'я Рубіжанської міської ради, фінансується із місцевого бюджету, на даний час не вжито заходів щодо відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину відповідача, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров'я і забезпечення пов'язаних з ними державних гарантій, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст. ст. 12-13, 76-81, 141, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Першого заступника керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Управління охорони здоров'я Рубіжанської міської ради Луганської області та Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь держави в особі Управління охорони здоров'я Рубіжанської міської ради Луганської області та Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» (місце знаходження: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Студентська, 19, ідентифікаційний код 01983683) у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 887 (вісімсот вісімдесят сім гривень) 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень, на такі реквізити: отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2018 року.

Суддя Є.О. Романовський