МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №521/1841/18
Пр. №2/521/2150/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

встановив:

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулась ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 (Бенмансур Нуреддин), ОСОБА_14, ОСОБА_15 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою суду від 31 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 (Бенмансур Нуреддин), ОСОБА_14, ОСОБА_15 розєднані в самостійні провадження.

Ухвалою суду від 01 лютого 2018 року провадження за позовом ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 було відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання.

Разом з позовною заявою позивачем було надано заяву про забезпечення позову,в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на все рухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 .

Позивач мотивував заяву тим, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що подана позивачем заява про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на рухоме майно не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9 встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна міститиінші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому доказів, які підтверджують право власності відповідачу рухомого майна, в матеріалах справи немає.

Судом встановлено, що між сторонами по справі виник спір з приводу стягнення грошових коштів.

Таким чином, позивачем не було надано до суду жодних відомостей про належність відповідачу зазначеного рухомого майна, а клопотань про витребування таких доказів позивач до суду не заявляв.

Відсутність зазначених відомостей у заяві позивача про забезпечення позову, позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали. З урахуванням вищевикладеного заява представника позивача про забезпечення позову, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 259, 260 ЦПК України, суд

ухвалила:

Заяву позивача про забезпечення доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Особи, які не були присутні при проголошенні ухвали можуть її оскаржити протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Сегеда