Постанова

Іменем України

25 січня 2018 року

м. Київ

справа № 212/10084/13-ц

провадження № 61-1565св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області, ухвалене у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, від 28 вересня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні заява мотивована тим, що 01 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, на підставі якого останній отримав кредит в сумі 3 918 грн. 02 коп. зі сплатою 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 30 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у сумі 19 266 грн. 88 коп., яку боржник у добровільному порядку не погашає.

Посилаючись на вказані обставини банк просив стягнути із відповідача наявну кредитну заборгованість.

27 липня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, у складі головуючого судді Чайкіна І.Б.,ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, при цьому районний суд не прийняв надані банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, оскільки позичальником вони не підписані.

28 вересня 2016 року рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 6 119 грн 54 коп., яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 грн 16 коп., пені - 4 724 грн 72 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 893 грн 66 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідачем особисто підписана заява позичальника, чим він засвідчив свою обізнаність про умови надання споживчого кредиту, а також погодився з тим, що згідно пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років. Оскільки позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість то вона повинна бути стягнута з нього.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 та його представник - ОСОБА_5 подали касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року.

12 жовтня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

08 листопада 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 січня 2018 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованостіпередано до Верховного Суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник - ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5 обґрунтовано тим, що апеляційним судом повно і всебічно не з'ясовано обставини справи та не враховано, що між сторонами відсутня угода про збільшення позовної давності.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 01 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладенийкредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в сумі 3 918 грн 02 коп. до 01 серпня 2009 рокузі сплатою 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов.

Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування ним, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

Суди встановили, що в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відсутній підпис ОСОБА_4 Також відсутня дата прийняття чи затвердження вказаних Умов.

У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності не досягнуто.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого у нього перед ПАТКБ «ПриватБанк» виникла заборгованість, яка на 30 жовтня 2013 року становить 19 266 грн. 88 коп.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_4 ПАТКБ «ПриватБанк» звернулось до суду у листопаді 2013 року.

Стороною у спорі в суді першої інстанції заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановивши, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 01 жовтня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із доводами позивача щодо застосування п'ятирічного строку позовної давності, не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме на надані банком до позовної заяви Умови надання споживчого кредиту погодився відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, дійшов помилкового висновку про те, що позовна давність не спливла станом на момент пред'явлення позову.

Суд першої інстанції при розгляді справи дотримався вимог статті 212 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, перевірив та врахував надані докази і пояснення учасників справи.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правомірно відмовив банку у задоволенні заявлених позовних вимог, застосувавши наслідки спливу позовної давності.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року скасувати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 липня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк