АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/204/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/13980/15-ц

08 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Оксюти Т.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Броварського району Київської області про припинення права власності на 1/6 частину будинковолодіння у спільному майні шляхом виплати грошової компенсації, -

в с т а н о в и л а :

23 липня 2015 року ОСОБА_3, діючи в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Броварського району Київської області, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила: стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/6 частини будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 390 456,00 грн.; грошову компенсацію 1/6 частини будівельних матеріалів та виконаних робіт, використаних в ході будівництва самочинно збудованого сараю, позначеного в технічному паспорті БТІ літерою «К», за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 16 777,00 грн.; грошову компенсацію 1/6 частини будівельних матеріалів та виконаних робіт, використаних в ході будівництва двоповерхової прибудови з цокольним поверхом незакінченою будівництвом до будинку, за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 69 338,00 грн.; припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6 частину будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, з дня отримання грошової компенсації ОСОБА_3 та визнати з цього дня за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину домоволодіння в рівних частках на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її колишній чоловік та батько їх неповнолітнього сина ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_6. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, яку, в порядку спадкування за законом, було прийнято її сином ОСОБА_4, сином померлого від іншого шлюбу ОСОБА_5 та матір'ю померлого ОСОБА_2, по 1/6 частині кожним. Зазначила, що між спадкоємцями виникають суперечки стосовно користування, утримання і збереження отриманого у спадщину майна, що унеможливлює його спільне використання. Так як технічна можливість провести виділ в натурі належної ОСОБА_4 частки домоволодіння відсутня, що підтверджується результатами проведеної будівельно - технічної експертизи, вважає, що, в силу положень ст. 364 ЦК України, її син має право на отримання компенсації вартості успадкованої 1/6 частки будинку та земельної ділянки від інших співвласників. Також зазначила, що на земельній ділянці АДРЕСА_1 1/6 частину якої успадкував її син ОСОБА_4, розташована двоповерхова прибудова з цокольним поверхом, незавершена будівництвом, та самочинно збудований сарай, які не введені в експлуатацію та право власності на які не зареєстровано у визначеному законом порядку. Так як вказані об'єкти нерухомого майна були збудовані за життя її колишнього чоловіка ОСОБА_7 та з його участю, вони також відносяться до складу спадкового майна, а тому, просила стягнути з відповідачів компенсацію вартості 1/6 частини будівельних матеріалів та виконаних робіт, використаних в ході будівництва сараю та двоповерхової прибудови. З огляду на таке, після отримання нею в інтересах свого сина ОСОБА_4 вищезазначеної компенсації вартості успадкованої ним частки у спільному майні, не заперечує проти припинення права власності сина на вказане майно та визнання такого права за відповідачами в рівних частках. Послалася на те, що відповідач ОСОБА_5 створює перешкоди в користуванні спільним майном, не надає їм згоди на проживання в будинку, тобто, неповнолітній ОСОБА_4 повністю позбавлений можливості користуватися своєю власністю, а тому, виходячи з засад добросовісності, розумності та справедливості, наявні підстави для задоволення заявлених вимог.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Броварського району Київської області про припинення права власності на 1/6 частину будинковолодіння у спільному майні шляхом виплати грошової компенсації.

Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/6 частину будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, з дня отримання ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, грошової компенсації.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину домоволодіння в рівних частках на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, з дня отримання ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, грошової компенсації.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/6 частини будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 390 456,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, грошову компенсацію 1/6 частини будівельних матеріалів та виконаних робіт, використаних в ході будівництва самочинно збудованого сараю, позначеному в технічному паспорті БТІ літерою «К», за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 16 777,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, грошову компенсацію 1/6 частини будівельних матеріалів та виконаних робіт, використаних в ході будівництва двоповерхової прибудови з цокольним поверхом незакінченою будівництвом до будинку, за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 69 338,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, судові витрати в сумі 7782,50 грн. з кожного.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2017 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи та без належної оцінки наявних в матеріалах справи доказів. Вказала що суд не повідомляв її належним чином про призначені у справі судові засідання, оскільки в усіх судових повістках невірно зазначено її по - батькові, а саме вказувалося «ОСОБА_2» замість «ОСОБА_2», що було зумовлене помилкою, допущеною ОСОБА_3 в позовній заяві. Вважає, що подання позивачем заяви про зміну предмету позову, в якій було зазначено її правильне прізвище, ім'я та по - батькові, варто розуміти як залучення нового відповідача, а тому, справа повинна була розглядатися спочатку із обов'язковим належним повідомлення залученого відповідача про дату та час її розгляду. Суд першої інстанції, прийнявши заяву про зміну позовних вимог, розглянув справу в цьому ж засіданні та ухвалив заочне рішення, чим порушив принцип змагальності сторін та позбавив її можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема, можливості навести свої заперечення проти позову та надати докази на їх підтвердження. Посилалася на те, що вона є людиною похилого віку, її єдиним джерелом доходу є пенсія незначного розміру, яка витрачається також і на утримання спільного майна, що унеможливлює заощадження коштів та виплату позивачу компенсації, розмір якої є непомірним. Суд першої інстанції питання щодо її майнового стану та наявності фактичної можливості виконати рішення про стягнення коштів взагалі не з'ясовував та не перевіряв, що свідчить про неповноту судового розгляду. Вказала, що Верховний Суд України в правовій позиції від 13 січня 2016 року роз'яснив, що при вирішенні спорів про припинення права власності у спільному майні шляхом отримання компенсації суди повинні враховувати інтереси обох сторін, зокрема, з'ясовувати, чи спроможні інші співвласники виплатити компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного заочного рішення не звернув увагу на вищезазначені висновки Верховного Суду України та не перевірив, чи спроможна вона та другий відповідач ОСОБА_5 сплатити компенсацію у визначених розмірах. Зазначила, що в резолютивній частині оскаржуваного рішення було зазначено про стягнення з неї та з іншого співвласника ОСОБА_5 компенсації вартості 1/6 частини спірного домоволодіння, будівельних матеріалів і виконаних робіт, використаних в ході будівництва сараю та двоповерхової прибудови, без вказівки про те, в якій частині таке рішення стосується кожного з відповідачів, чи про те, що їх обов'язок є солідарним. Викладення резолютивної частини рішення подібним чином призвело до того, що приватним виконавцем було відкрито провадження про стягнення з неї суми компенсації в повному обсязі та на всю суму нараховано основну винагороду виконавця.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ОСОБА_8 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивача ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Від третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Броварського району Київської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника, при вирішенні спору покладалися на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з 15 квітня 2002 року по 16 січня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частина домоволодіння та 1/2 частина земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2014 року, після смерті ОСОБА_7 спадщину, яка складається з 1/2 частини земельної ділянки від площі 0,0905 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, прийняли:його мати ОСОБА_2 та сини ОСОБА_4 і ОСОБА_5, по 1/6 частці кожен.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2014 року, після смерті ОСОБА_7 спадщину, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, прийняли: його матір ОСОБА_2 та сини ОСОБА_4 і ОСОБА_5, по 1/6 частці кожен.

Таким чином, ОСОБА_4 є власником 1/6 частини земельної ділянки і домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом.

Іншими співвласниками даного майна є відповідач ОСОБА_2, якій належить 4/6 частини будинку та земельної ділянки, та відповідач ОСОБА_5, якому належить 1/6 частина.

Як встановлено Висновком експерта №1-12/02 від 12 лютого 2016 року, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами станом на дату оцінки 12 лютого 2016 року складає 430 681,00 грн..

Ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,0905 га, по АДРЕСА_1 станом на дату оцінки 12 лютого 2016 року складає 1 912 055,00 грн..

Виділити в натурі 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/6 земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,0905 га, по АДРЕСА_1 у відповідності до вимог нормативної документації в галузі будівництва неможливо.

В грошовому еквіваленті 1/6 частка будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1, станом на дату оцінки 12 лютого 2016 року складає 390 456,00 грн..

У зв'язку з тим, що виділити в натурі 1/6 частину житлового будинку та відповідно 1/6 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 не вдається за можливе, дослідження по третьому та четвертому питаннях не проводилось.

Як встановлено Висновком експерта №14-11/11від 11 листопада 2016 року, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, вартість будівельних матеріалів та вартість робіт, використаних в ході будівництва двоповерхової прибудови з цокольним поверхом, незакінченої будівництвом, до будинку АДРЕСА_1, станом на час проведення дослідження складає 416 028,00 грн..

Вартість будівельних матеріалів та вартість робіт, використаного в ході будівництва самочинно збудованого сараю позначеного в технічному паспорті БТІ літерою «К» за адресою: АДРЕСА_1, на час проведення дослідження складає 100 663,00 грн.

Вартість 1/6 частки будівельних матеріалів та 1/6 вартість робіт, використаних в ході будівництва двоповерхової прибудови з цокольним поверхом, незакінченої будівництвом, до будинку за адресою: АДРЕСА_1, на час проведення дослідження складає 69 338,00 грн.

Вартість 1/6 частки будівельних матеріалів і 1/6 вартість робіт, використаного в ході будівництва самочинно збудованого сараю позначеного в технічному паспорті БТІ літерою «К» за адресою: АДРЕСА_1, на час проведення дослідження складає 16 777,00 грн..

Задовольняючи позов ОСОБА_3, припиняючи з дня отримання ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, грошової компенсації право власності ОСОБА_4 на 1/6 частину будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та, визнаючи це право за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках, стягуючи з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/6 частини будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, компенсацію вартості 1/6 частини будівельних матеріалів та виконаних робіт, використаних в ході будівництва самочинно збудованого сараю, компенсацію вартості 1/6 частини будівельних матеріалів та виконаних робіт, використаних в ході будівництва двоповерхової прибудови з цокольним поверхом незакінченою будівництвом, в сукупному розмірі 476 571,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що спірне домоволодіння і збудовані на земельній ділянці прибудови та надвірні споруди не можуть бути поділеними між співвласниками в натурі без втрати свого цільового призначення, що достовірно підтверджується експертними висновком, а тому, оскільки реальної можливості володіти та користуватися належною йому часткою у спільному майні неповнолітній ОСОБА_4 не має, інші співвласники згоди на його вселення до будинку не надають, доцільним та таким, що відповідає його інтересам, буде стягнення на його користь компенсації вартості частки у спільному майні з одночасним припиненням права власності на таку частку.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

Так, стаття 355 ЦК України передбачає, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Частина 3 статті 358 ЦК України закріплює, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, особа, якій належить певна частка в майні, яким вона не може користуватися у зв'язку з неможливістю досягти згоди щодо його використання з іншими співвласниками, має право на отримання матеріальної компенсації вартості цієї частки, якщо її виділення в натурі є неможливим.

Разом з тим, при вирішенні будь-якого спору, що виникає з реалізації права спільної часткової власності, крім спеціальних норм варто враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності, у взаємозв'язку і поєднанні з принципом врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Суд першої інстанції на вищевикладені положення закону уваги не звернув, не врахував, що при вирішенні спору варто брати до уваги права та інтереси всіх співвласників та виходити з принципу справедливості і розумності, в зв'язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_5 і ОСОБА_2 грошової компенсації вартості належної ОСОБА_4 частки в спільному майні в розмірі 476 571,00 грн., не перевіривши матеріальний стан та рівень доходу відповідачів, тобто, не з'ясувавши, чи мають останні фактичну можливість сплатити такі кошти, чи не буде ця сума для них непомірним тягарем, а встановлене за рішенням суду грошове зобов'язання неможливим для реального виконання.

Для правильного вирішення спору за вимогами одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості цієї частки, виділ якої є неможливим, піддягає обов'язковому встановленню наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2925цс15 від 13 січня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, домоволодіннямза адресою: АДРЕСА_1, фактично користуються лише відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_2. Будь-якої матеріальної компенсації, в порядку ч. 3 ст. 358 ЦК України, на користь неповнолітнього співвласника ОСОБА_4 ними не здійснюється.

Виділ в натурі належної неповнолітньому ОСОБА_4 1/6 частки в спільному майні - домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, дійсно є технічно неможливим, що підтверджується отриманим у визначеному законом порядку висновком судової будівельно - технічної експертизи.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що рівень доходу і матеріальний стан відповідачів надає їм можливість сплатити визначену експертом суму компенсації - 476 571,00 грн. і така сума не буде становити для них непомірний тягар.

Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачів та, в подальшому, відмовив в перегляді ухваленого у справі заочного рішення, таким чином, питання щодо матеріального стану ОСОБА_5 і ОСОБА_2, їх рівня і джерел доходу та, відповідно, спроможності сплати компенсацію, не було з'ясовано.

З долученої до апеляційної скарги довідки Правобережного об'єднаного управління ПФУ у м. Києві від 03 листопада 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку Управління як особа, що отримує пенсію за віком, при неповному пільговому стажі за списком № 1/зі зниженням пенсійного віку/.

Розмір щомісячної пенсії апелянта, в середньому, в 2008 році становив 1500,00 грн.; в 2009 році - 1700,00 грн.; в 2010 році - 1700,00 грн.; в 2011 році - 1900,00 грн.; в 2012 році - 2000,00 грн.; в 2013 році - 2100,00 грн.; в 2014 році - 2200,00 грн.; в 2015 році - 2300,00 грн.; в 2016 році - 2300,00 грн.; в 2017 році - 2600,00 грн..

Відомості щодо наявності у ОСОБА_2 іншого доходу у справі відсутні.

Щодо відповідача ОСОБА_5 взагалі відсутні будь-які дані відносно доходу, його рівня і джерел.

Таким чином, оскільки наявними у справі доказами підтверджується, що рівень щомісячного доходу відповідача ОСОБА_2 є незначним, і, з урахуванням витрат на повсякденне життя та поточні потреби, не дозволяє їй заощадити суму, достатню для виконання рішення суду про стягнення компенсації вартості частки ОСОБА_4 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, яку оцінено в 476 571,00 грн., колегія суддів вважає, що покладення на неї такого грошового зобов'язання суперечить засадам розумності, справедливості і добросовісності, призведе для неї до негативних наслідків і стане непомірним фінансовим тягарем.

При цьому, порушене право співвласника ОСОБА_4 на користування належним йому на праві спільної часткової власності майном - домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1, може бути захищене іншим способами, не пов'язаними зі стягненням таких непомірних грошових сум з інших співвласників, зокрема, шляхом подання позову про усунення перешкод у користування майном чи про встановлення регулярної матеріальної компенсації за користування майном від інших співвласників, в порядку ч. 3 ст. 358 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи все вищевикладене в сукупності, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є обґрунтованими, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому, підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Броварського району Київської області про припинення права власності на 1/6 частину будинковолодіння у спільному майні шляхом виплати грошової компенсації.

Крім цього, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові, вирішенню також підлягає питання щодо розподілу відшкодування судових витрат.

Так, згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в розмірі 5241,50 грн.

З огляду на таке, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, оскільки за результати апеляційного розгляду суд дійшов висновку про відмову у позові, дана сума судового збору підлягає відшкодуванню в повному обсязі, шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.319, 355, 358, 364 Ц України, ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Броварського району Київської області про припинення права власності на 1/6 частину будинковолодіння у спільному майні шляхом виплати грошової компенсації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 5241,50 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 12 лютого 2018 року.

Головуючий: Судді: