Справа № 341/695/17
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Матківський
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2017 року,-

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до дочки ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до його одужання.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_5. Від спільного подружнього проживання у них є дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Він є пенсіонером, щомісячний розмір його пенсії становить 999,00 гривень, на даний час хворіє та потребує лікування, знаходиться в скрутному матеріальному становищі, оскільки всі гроші витрачає на лікування. Дочка працює у Галицькому районному центрі зайнятості де отримує сталий дохід. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням допомогти йому матеріально, однак незважаючи на його похилий вік та стан здоров'я, дочка не цікавиться ним та не допомагає матеріально. Вважає, що відповідач зобов'язана його утримувати та створювати необхідні умови для покращення його здоров'я.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом порушено норму статті 51 Конституції України та не враховано положення статей 202, 203, 205 СК України.

Суд першої інстанції не врахував, що він непрацездатний та потребує матеріальної допомоги, хворіє, потребує стаціонарного лікування та хірургічного втручання. Крім цього, має заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 7277,98 гривень.

Його дочка працює у Галицькому районному центрі зайнятості та отримує сталий дохід, тобто може сплачувати аліменти.

Суд дійшов помилкового висновку, що він ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки дружина не подавала позов про стягнення аліментів.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, заперечення відповідача та її представника, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтував тим, що сам факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обов'язку надання йому утримання та не свідчить про наявність у позивача потреби в отримані матеріальної допомоги

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_4, є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Галицькому об'єднаному УПФУ Івано-Франківської області та згідно довідки № 688 від 13 червня 2017 року на 01.06.2017 року отримував 999, 00 гривень пенсії. Протягом часу розгляду справи підтверджено, що розмір пенсії позивача збільшувався і встановлений до рівня мінімального прожиткованого рівня для непрацездатних осіб.

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділення міської лікарні м. Бурштин Івано-Франківської області № 166 від 27 березня 2017 року ОСОБА_4 хворіє та потребує лікування (а.с. 7).

Позивач хоча й перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, однак разом не проживають тривалий час.

Відповідач ОСОБА_2, 30.09.1997 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 У шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є студентом третього курсу денної форми навчання Івано-Франківського національного технічного університету нафти та газу та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно довідки про доходи Галицького районного центру зайнятості Івано-Франківської області № 656-04/12-17 від 22.05.2017 року заробітна плата ОСОБА_2 за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року склала 31 928, 76 гривень .

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін ( ч.1 ст.205 СК України).

Таким чином, при вирішенні питання про стягнення з повнолітніх дітей аліментів на утримання непрацездатних батьків необхідно враховувати, що відповідно до положень ст.202 СК України право батьків на утримання, якому кореспондує відповідний обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дітей.

Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Судом першої інстанції враховано, що позивач отримує пенсію, і що у матеріалах справи відсутні будь-які докази понесення позивачем значних витрат на лікування.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що розмір отримуваної ним пенсії не дозволяє йому забезпечити гідне існування, а визначений законодавством розмір прожиткового мінімуму не забезпечує всіх його потреб, оскільки без надання доказів такої потреби, не може бути підставою для задоволення позову та визначення аліментів у будь-якому розмірі.

Крім отримання пенсії у визначеному законодавством розмір прожиткового мінімуму суд встановив, що позивач один проживає у двокімнатній квартирі, здавав її студентам за що отримував плату. Він хоча й перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, однак разом не проживають тривалий час. Вона проживає у дочки ОСОБА_9, через погане відношення позивача, який наносив їй побої і спільне проживання з ним було нестерпним. Судом першої інстанції взято до уваги також доводи дочки та її матері, що позивач власні кошти витрачає на алкоголь, залишені у квартирі меблі він продав, а кошти використав на алкоголь. Повністю витрати на утримання квартири сплачує ОСОБА_5.

Зазначені обставини повністю доведені під час розгляду справи судом першої інстанції поясненнями свідків та письмовими доказами. За довідкою Бурштинської центральної міської лікарні позивач знаходиться на обліку у лікаря нарколога.

Крім права власності на квартиру позивач є також власником 1/2 частини домоволодіння у селі Сваричів Рожнятівського району.

ОСОБА_4 жодним доказом не підтвердив понесені витрати на лікарства, комунальні послуги чи інше, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні аліментів із повнолітньої дочки ОСОБА_9.

Посилання позивача на необхідність коштів у зв»язку із потребою у стаціонарному лікуванні та хірургічному втручанні може бути підставою у даному випадку для стягнення додаткових витрат викликаних хворобою, а не у спосіб стягнення аліментів за обставинами про які він зазначає.

Судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок суду про недоведеність позовних вимог є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування справедливого і по суті правильного рішення суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.02.2018 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк