АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/229/18 Справа № 206/2210/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участю секретаря - Попазової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційні скарги ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Сервіс»

на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Сервіс», треті особи: Первинна профспілкова організація відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», керівник департаменту по управлінню персоналом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Сервіс» Вронський Вячеслав Валерійович, Дніпровський міській центр зайнятості, про визнання дій неправомірними, визнання незаконною та скасування довіреності, визнання незаконним та скасування наказу про внесення змін в штатному розписі та скорочення штату робітників, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 26.07.2012 року перебувала у трудових відносинах з підприємством відповідача. Наказом № 744-к від 09.12.2015 року її було звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. Вважає своє звільнення незаконним, таким, що порушує її трудові права, а тому просила визнати дії директора ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» Давидової Н.О. в частині внесення змін до структури товариства та уповноваження Вронського В.В. керівника департаменту по управлінню персоналом товариства в частині прийняття рішення по кадровим питанням товариства, в тому числі прийняття та звільнення робітників - неправомірними;

- визнати дії керівника департаменту по управлінню персоналом ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» Вронського В.В. в частині внесення змін в штатний розпис та структуру департаменту по бухгалтерському обліку та звітності - неправомірними;

- визнати незаконною та скасувати довіреність від 01.01.2015 року, на підставі якої директор ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» Давидова Н.О. уповноважила Вронського В.В. - керівника департаменту по управлінню персоналом ТОВ «ДТЕК СЕРВІС», в частині прийняття рішення по кадровим питанням товариства, у тому числі прийняття та звільнення робітників;

- визнати незаконним та скасувати наказ № 212-ОД-К від 06.10.2015 року про внесення змін в штатному розписі та скорочення штату робітників;

- визнати незаконним та скасувати наказ № 744-к від 09.12.2015 року про її звільнення;

- поновити її на посаді спеціаліста групи бухгалтерського обліку Придніпровської ТЕС Запорізького відділення бухгалтерського обліку відділу бухгалтерського обліку департаменту по бухгалтерському обліку та звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СЕРВІС»;

- стягнути з ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 10.12.2015 року по 12.01.2016 року в сумі 78377,70грн. та в подальшому, що буде накопичуватись з розглядом справи, а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

- визнати незаконним та скасувати наказ № 877 - ОДЗ від 10.12.2015 року про внесення зміни до структури підприємства та затвердження штатного розпису в новій редакції /том 1 а.с.1-9, 33-39; том 2 а.с.157-170; том 3 а.с.97-101/.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12.04.2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 09.12.2015 року N 744-к про звільнення ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді спеціаліста групи бухгалтерського обліку Придніпровської ТЕС Запорізького відділення бухгалтерського обліку департаменту

бухгалтерського обліку та звітності ТОВ "ДТЕК Сервіс".

Стягнуто з ТОВ "ДТЕК Сервіс" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2015 року по 12.01.2017 року в розмірі 37 145,86 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами /т.3 а.с.221-229/.

З таким рішенням, в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, не погодилась ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати в указаній частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі /т.4 а.с.1-17/.

ТОВ "ДТЕК Сервіс" також звернулось до суду з апеляційною скаргою, просило скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі /т.4 а.с.19-31/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а скаргу ТОВ "ДТЕК Сервіс" необхідно відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебувала у трудових правовідносинах з ВАТ «Дніпроенерго» на підставі наказу № 159-к від 02.01.2002 року, що підтверджується записом у трудовій книжці серії БТ-ІІ № 4397537 від 24.08.1988 року / т. 1 а.с.19-21/.

На підставі рішення загальних зборів від 10.04.2012 року була проведена зміна найменування підприємства на ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго».

25.07.2012 року ОСОБА_2 була звільнена у зв'язку з переведенням до ТОВ "ДТЕК СЕРВІС" за п.5 ст.36 КЗпП України, а 26.07.2012 року вона була прийнята спеціалістом у відділ бухгалтерського обліку Придніпровської ТЕС Запорізького відділення бухгалтерського обліку департаменту бухгалтерського обліку по переводу з ОП «Придніпровська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Наказом № 700-ОД від 26.12.2012 року підприємство змінило найменування на ТОВ "ДТЕК СЕРВІС".

08.01.2013 року ОСОБА_2 переведено спеціалістом групи бухгалтерського обліку Придніпровської ТЕС Запорізького відділення бухгалтерського обліку відділу бухгалтерського обліку департаменту по бухгалтерському обліку та звітності.

01.10.2015 року між ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» та ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» було укладено додаткову угоду до Договору надання послуг з ведення бухгалтерського обліку № 2568-ДС/ОЦО - 2014 від 09.10.2014 року, згідно якої ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» значно зменшує обсяги замовлень, послуги щодо ведення бухгалтерського та податкового обліку по Договору, що знайшло своє відображення у скороченні видатків на закупівлю цих послуг, що підтверджується договором, додатковою угодою та калькуляцією до них /т. 1 а.с.96-108/.

Наказом № 212-ОД-К від 06.10.2015 року були внесені зміни в штатний розпис та структуру департаменту по бухгалтерському обліку та звітності з 10.12.2015 року, відповідно до якого були скорочені 6 штатних посад у відділі бухгалтерського обліку в Запорізькому відділенні бухгалтерського обліку в групі Придніпровської ТЕС /т. 1 а.с.21, 132/.

Вказаний наказ був підписаний керівником департаменту по управлінню персоналом Вронським В. В., на підставі довіреності від 01.01.2015 року, виданої директором ТОВ "ДТЕК СЕРВІС" Давидовою Н. О., яка уповноважила останнього приймати рішення по кадровим питанням товариства, в тому числі прийом та звільнення робітників товариства, тощо /т. 1 а.с.23, 73/.

З наказом від 06.10.2015 року позивач була ознайомлена 09.10.2015 року, зокрема, у відповідності ч.3 ст.49 КЗпП України, з переліком запропонованих вакансій по підприємству /том 1 а.с.109-113/.

Наказом відповідача № 744-к від 09.12.2015 року ОСОБА_2 було звільнена з посади, за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників. З наказом позивач ознайомлена, з умовами звільнення не згодна /т. 1 а.с.22/.

Наказом від 10.12.2015 року № 877-ОДЗ затверджено новий штатний розклад ТОВ «ДТЕК Сервіс» та введено його в дію з 10.12.2015 року. Вказаним штатним розкладом, зокрема, затверджено, що група бухгалтерського обліку Запорізької ТЕС складається із керівника групи - 1 посада, провідний спеціаліст - 4 посади, спеціаліст -8 посад. /т. 1 а.с.114-117/.

Відповідно до статуту ТОВ "ДТЕК СЕРВІС", затвердженим загальними зборами 12.06.2015 року, товариство регулюється чинним законодавством України. Товариство у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами та іншими нормативно-правовими актами /т. 1 а.с.118-131/.

Згідно п.17.11 Статуту ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» виконавчим органом товариства є директор товариства, який вирішує усі питання діяльності товариства, крім тих, вирішення яких відносить до компетенції загальних зборів учасників товариства.

Пунктом 15.3.24 Статуту Товариства визначено, що до компетенції Загальних зборів Учасників Товариства належить прийняття рішення про обрання уповноваженої особи Учасника для представництва його інтересів у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 15.3.54 Статуту Товариства до компетенції Загальних зборів Учасників входить прийняття рішень про видачу Товариством довіреностей та уповноваження осіб на підписання вказаних довіреностей.

У відповідності до п.17.9 Статуту Товариства Директор може призначити особу, що буде тимчасово виконувати обов'язки Директора на строк до 35 днів. Така особа має всі права, повноваження та обов'язки, а також несе таку ж відповідальність, як Директор.

Тобто, наказом Директор може призначити особу, що буде тимчасово виконувати його обов'язки. Таким чином, особа, що тимчасово виконує обов'язки Директора, має усі повноваження Директора за Статутом та діє без довіреності (доручення), при здійсненні своїх повноважень особа зазначається як тимчасово виконуюча обов'язки Директора. Разом з цим, Вронський В. В. діяв на підставі довіреності, як керівник Департаменту з управління персоналом та мав певний спектр повноважень, що відносяться до його сфери керування.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувана довіреність від 01.01.2015 року відповідає вимогами ст.ст. 244-246 ЦК України. Директор Товариства в силу своїх повноважень, передбачених Статутом, мав право видавати довіреність Вронському В.В. із зазначеними в ній повноваженнями. Дії директора Давидової Н.О. та керівника департаменту Вронського В.В. були правомірними.

Видаючи наказ № 212-ОД-К від 06.10.2015 року та наказ № 877 від 10.12.2015 року, Вронський В.В. діяв в межах своїх повноважень та законних підставах, тобто за наявності об'єктивних підстав для скорочення штату та затвердження нового штатного розпису, а відтак місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дій Вронського В.В. незаконними та скасування наказу № 212-ОД-К від 06.10.2015 року про внесення змін у штатному розписі та скорочення штату працівників.

Як вбачається з матеріалів справи на підприємстві відповідача діє профспілкова організація.

Профспілкова група (цеховий комітет) у своїй діяльності керується Статутом профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості («УКРЕЛЕКТРОПРОФСПІЛКИ») та Положенням про первинну організацію профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України «УКРЕЛЕКТРОПРОФСПІЛКИ») /том 2 а.с.4-27/.

Згідно п. 5.2 Статуту профспілки: у первинних профспілкових організаціях за рішенням зборів, конференції або профспілкового комітету можуть створюватися у підрозділах (цехах, виробництвах, відділеннях, дільницях, відділах, групах навчальних закладів тощо) цехові профспілкові організації, які на своїх зборах обирають цехові профспілкові комітети; а також профспілкові групи, які на зборах профгрупи обирають профспілкового групового організатора (профгрупорга).

Пунктом 5.18 Статуту профспілки передбачені повноваження й порядок роботи первинної профспілкової організації, профспілкового комітету, профорганізатора та профгрупорга визначаються Положенням про первинну профспілкову організацію Профспілки, Положенням про профспілкового групового організатора, які затверджуються Президією Центрального комітету Профспілки.

Відповідно до постанови президії від 12 жовтня 2005 року № 62 затверджено організаційні ланки Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України, зареєстрованої Дніпропетровським обласним управлінням юстиції 22 березня 2000 року за № 35, такими, що мають статус юридичної особи первинні профспілкові організації /том 2 а.с.143-144/.

Згідно листа голови обласної організації профспілки в ТОВ "ДТЕК Сервіс" були створені профспілкові групи (відділ бухгалтерського обліку), з яких відраховувались профвнески, та які з серпня 2012 року входять до організаційної структури Первинної профспілкової організації відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго». Зазначена організація є членською організацією обласної організації Профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України («Укрелектропрофспілки») /т. 2 а.с.146/.

Згідно виписки із протоколу № 1 засідання профспілкового комітету ДТЕК Придніпровська ТЕС від 14.05.2015 року, затверджено структуру первинної профспілкової організації Придніпровська ТЕС, у склад якої входить, зокрема група ГБУ ПТЕС ДТЕК Сервіс /т. 2 а.с.147/.

Цехова профспілкова організація ГБУ надавали звіти, проводили вибори, що підтверджується випискою з протоколу від 27 лютого 2015 року /т.2 а.с.148/.

Таким чином, саме на підприємстві ТОВ "ДТЕК Сервіс" в групі бухгалтерського обліку була створена цехова профспілкова організація Групи бухгалтерського обліку ДТЕК Придніпровської ТЕС, яка входить до Первинної профспілкової і організації відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго». Робоче місце працівників ТОВ «ДТЕК Сервіс» групи бухгалтерського обліку (членів профспілкової групи) знаходиться саме на території відокремленого підрозділу «Придніпровська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО».

Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне звільнення.

За приписами п. 10 ст. 247 КЗпП, ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України та ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.05.1999 р. № 1045-ХІV розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

На позивача, як члена профспілки, поширюються гарантії, встановлені законом. В даному випадку згода профспілки не була отримана відповідачем взагалі, його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України було проведено без звернення до органу первинної профспілкової організації, хоча у даному випадку воно є обов'язковим.

На виконання вимог ч.9 ст. 43 КЗпП України апеляційним судом було зупинено провадження у справі до вирішення органом первинної профспілкової організації питання про дачу згоди або відмову в дачі згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників) т.4 а.с.63-64/.

Як вбачається з витягу з протоколу № 36 засідання профспілкового комітету, профспілкою було відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. /т. 4 а.с.73-76/.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 01 липня 2016 року у справі № 6-119цс15 рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України).

Як вбачається з протоколу засідання виборного органу первинної профспілкової організації від 09.12.2016 року, рішення про ненадання згоди прийнято колегіально, (п. 10 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності») у присутності позивача, підтримано одноголосно, отже колегія суддів вважає, що вказана відмова профспілки має бути врахована судом.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець з зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Зазначені правові позиції викладені у Постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-491цс15, від 01.04.2015 року у справі № 6-40цс15, від 25.05.2016 року у справі № 6-3048цс15.

З матеріалів справи вбачається, що на момент скорочення позивача та запропонування вакантних посад на підприємстві відбувалось також і скорочення інших посад та працівникам були запропоновані списки вакантних посад по підприємству ТОВ «ДТЕК СЕРВІС». Так за вказаними списками на підприємстві вакантні 2 штатні одиниці у Департаменті по бухгалтерському обліку та звітності Відділу бухгалтерського обліку Запорізького відділення бухгалтерського обліку Групи бухгалтерського обліку Придніпровської ТЕС. Між тим, вказані вакантні посади ОСОБА_2 запропоновані не були.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звільнення позивача за ч.1 ст.40 КЗпП України здійснено з порушенням норм закону, а тому обґрунтовано визнав незаконним наказ відповідача про звільнення, поновив її на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак неправильно визначився з його розміром та періодом стягнення.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України Одночасно з ухваленням рішення про поновлення працівника на роботі суд приймає і рішення про виплату йому середньої зарплати за час вимушеного прогулу, яким і є період, під час якого працівника було звільнено без законної підстави. Період прогулу встановлюється з дати звільнення до дати прийняття рішення про поновлення на роботі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок).

Із п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Отже, на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП та у зв'язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення - 10.12.2015 року по 12.04.2017 року, тобто до дати прийняття рішення про поновлення на роботі.

Середньоденна заробітна плата позивача без урахування податку на доходи та обов'язкові збори становить 286,05 грн. (середня заробітна плата за листопад 2015 року у сумі 3394,32 грн. + заробітна плата за жовтень 2015 року у сумі 4901,01 грн. = 8295,33 грн. - заробітна плата за останні 2 місяці, передуючи звільненню : 29 робочих днів)

На час ухвалення судом рішення, 12.04.2017 року, позивач не працює 344 дні, а тому за вимушений прогул їй підлягає до стягнення 98401,20 грн. (286,05 грн. Х 344 днів).

Позивачем не заперечується, що Лівобережним центром зайнятості м. Дніпропетровська їй були здійснені виплати по безробіттю у сумі 41176,21 грн.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 57224,99 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не навів розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу та помилково визначив період стягнення - з 10.12.2015 року по 12.01.2017 року, а не до дати ухвалення рішення про поновлення на роботі - 12.04.2017 року.

Відтак, оскаржуване рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в силу ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення вказаних позовних вимоги.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 5000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що заявлений розмір шкоди не обґрунтований ОСОБА_2, норми ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України їй були роз'яснені районним судом. Між тим, позивач не скористалась своїм правом щодо обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди, не надала жодних доказів на підтвердження зазначених вимог, а тому місцевий суд дійшов висновку про їх безпідставність.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить жодних доводів, які б спростовували висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в цій частині ОСОБА_2 взагалі не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «ДТЕК Сервіс» стосовно того, що підприємство не було повідомлено про створення первинної профспілкової організації колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це спростовується матеріалами справи.

Крім того, Голова профспілки та голова центрального комітету Укрелектропрофспілки неодноразово звертався із заявами та листами до директора ТОВ "ДТЕК Сервіс" щодо передуючого звільнення працівників, однак такі заяви залишились без відповіді /т. 2 а.с.151-153/.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині поновлення позивача на роботі не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. Колегія суддів зауважує, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю, чого ТОВ «ДТЕК Сервіс» зроблено не було (постанова Верховного суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц).

Інші доводи апеляційної скарги ТОВ «ДТЕК Сервіс» відтворюють його заперечення на позовну заяву, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції від 12.04.2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з ТОВ "ДТЕК Сервіс" на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 57 224,99 грн. В решті, в оскаржуваній частині, рішення відповідає вимогам закону, а тому залишається в силі.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Сервіс» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким вказані позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 57 224,99 грн.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко