Дата документу 24.01.2018
Справа № 334/4493/17
Провадження № 2/334/865/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.

при секретарі Куліковій Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені із заборгованості по аліментам

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені із заборгованості по аліментам. В позові зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя з відповідача на її користь стягнено аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 13.07.2001р.н., у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 04.09.2007 р. і до повноліття дитини. Через нерегулярну сплату відповідачем аліментів на утримання дитини виникла заборгованість, розмір якої станом на 30.04.2017р. становить 32 140,39 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа № 2-4091 від 25.10.2007р.

Позивачка просить стягнути з ОСОБА_2, 22.06.1980 р. н., на її користь пеню за кожен день прострочки виплати аліментів за період з 01 травня 2013 року по 30 квітня 2017 року в сумі 10 602,49 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, оскільки дитина з літа 2017 року проживає у нього. Також просив застосувати суд строк позовної давності.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Судом встановлено, що батьками дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_4,що підтверджується свідоцтвом про народження, серія І-ЖС №022608 від 05.09.2001 року. (а.с.7)

19.09.2009 року ОСОБА_4та ОСОБА_5 уклали шлюб, після укладення шлюбу ОСОБА_4змінила прізвище на «Жук» (а.с.8).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4стягнено аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 04.09.2007 р. і до повноліття дитини.

Згідно ч. 1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

18 травня 2017 року головним державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ОСОБА_6 позивачу було надано довідку-розрахунок заборгованості по аліментах, згідно якої загальна сума заборгованості по аліментам ОСОБА_2 з 04.09.2007 по 30.04.2017 складає 32 140,39 грн. (а.с.9-10).

Зазначений розрахунок заборгованості по аліментах відповідачем не оскаржувався та є чинним.

Згідно ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Позивачем розраховано неустойку (пеню) за несплату аліментів, яка за період з 01 травня 2013 року по 30 квітня 2017 року складає 10 602,49 грн.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобовязання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року №6-1554цс16.

Згідно розяснень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В судовому засіданні відповідачем не надано доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у звязку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин. Однак відповідач просив застосувати строк позовної давності, що становить 1 рік для стягнення пені.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що до розрахунку суми пені слід прийняти період з травня 2016 року по квітень 2017 року, відповідно до якого загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період складає 4 155,26 грн.

Таким чином, зясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, 196, 198, 199 СК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, неустойку (пеню) за несплату аліментів в сумі 4 155,26 грн. (чотири тисячі сто пятдесят пять гривень 26 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 31 січня 2018 р.

Суддя: Баруліна Т. Є.