Провадження №22-ц/772/74/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач :Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 рокуСправа № 134/1745/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької областів складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Кучевського П.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_2 до виконкому Крижопільської селищної ради про стягнення збитків, завданих несвоєчасним виконанням рішення суду, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, а також моральної шкоди, за апеляційною скаргою виконкому Крижопільської сільської ради на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області, яке ухвалено 03 листопада 2017 року суддею Крижопільського районного суду Вінницької області Зарічанським В.Г., о 11 год. 53 хв., в смт. Крижополі, -

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2017 року до Крижопільського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_2 з позовом до виконкому Крижопільської селищної ради про стягнення збитків, завданих несвоєчасним виконанням рішення суду, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, а також моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що рішенням Тульчинського районного суду від 05 січня 1998 року зобов'язано Крижопільську селищну раду видати їй квартиру.

Ухвалою Тульчинського районного суду від 11 жовтня 2006 року змінено спосіб виконання рішення Тульчинського районного суду від 05 січня 1998 року та зобов'язано виконком Крижопільської селищної ради закласти в бюджет на 2007 рік кошти в сумі 49400 грн. для придбання їй благоустроєної квартири, ухвалено стягнути з виконкому Крижопільської селищної ради на її користь 49400 грн. вартості квартири та 420 грн. понесених судових витрат.

Рішенням Крижопільської селищної ради від 12 січня 2007 року закладено у видаткову частину бюджету розвитку селищної ради на 2007 рік кошти в сумі 49400 грн. для придбання їй благоустроєної квартири. Виплату мало бути проведено на протязі року, рівними долями у першому та другому півріччі 2007 року.

Незважаючи на це, вона кошти не отримала, рішення суду залишилось не виконаним. Крім того, на даний час значно зросла ціна на нерухомість порівняно із 2006 роком.

Станом на 2006 рік, коли ухвалою суду змінено спосіб виконання та зобов'язано виконком Крижопільської селищної ради закласти в бюджет на 2007 рік кошти в сумі 49400 грн. для придбання їй благоустроєної квартири, суми 49400 грн. було достатньо для придбання нерухомості визначеної рішенням суду. Однак, на даний час середня ринкова вартість квартири у смт. Крижополі складає 400000 грн. За таких обставин у зв'язку із несвоєчасним виконанням рішення суду та із зміною ринкової вартості нерухомості вона не в змозі повною мірою реалізувати своє право на купівлю двокімнатної квартири, тому вважає, що підлягає стягненню сума у розмірі 350000 грн. у рахунок відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення та збільшенням ціни на майно, на придбання якого воно було присуджено.

Також просила стягнути з відповідача моральну шкоду завдану в сумі 100000 гривень, яку обґрунтовує тим, вона є інвалідом 2-ї групи що весь цей час була змушена проживати у своєї доньки в с. Красносілка, Крижопільського району, Вінницької області. Внаслідок незадовільного стану здоров'я вона була змушена кожної неділі їздила до Крижопільської селищної ради з вимогою виконати рішення суду.

Своєю бездіяльністю відповідач завдавав їй починаючи з 1998 року душевних страждань та фізичних незручностей. Весь цей час вона потребувала та потребує медичного догляду. У зв'язку із тим, що вона проживає в селі, де немає відповідного лікувального закладу, змушена їздити до районного центру.

З урахуванням збільшених позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь збитки в сумі 832751,20 грн., з яких 398882,66 грн. - заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, 350000 - збитки завдані несвоєчасним виконанням рішення суду та 100000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з Крижопільської селищної ради на користь ОСОБА_2 296519 (двісті дев'яносто шість тисяч п'ятсот дев'ятнадцять) гривень 94 копійки, з яких: 273352,47 грн. загальної заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції; 13167,47 грн. - 3% річних від простроченої суми; 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Крижопільської селищної ради 2965 (дві тисячі дев'ятсот шістдесят п'ять) гривень 20 копійок судового збору на користь держави.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що при ухваленні рішення, суд першої помилково вважав, що позивач про порушення свого права дізналась 28 серпня 2015 року та безпідставно не застосував положення ст. 257 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 стало відомо про порушення свого права в 2007 року, а тому в задоволенні позову слід було відмовити.

Крім того, зазначає, що на підставі ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області 13 жовтня 2014 року було видано ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа , ухвалою цього ж суду від 17 березня 2015 року поновлено пропущений строк на пред'явлення виконавчого листа до виконання за ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2006 року, що свідчить про несвоєчасність направлення виконавчого документа для виконання, а тому в їх діях не вбачається бездіяльності.

Вважає, що до відносин, які склались між сторонами не можна застосовувати положення ст. 625 ЦК України, оскільки вони виникли внаслідок ухвалення рішення, а не в наслідок боргових зобов'язань між сторонами. Також, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

В апеляційній скарзі вказує на відсутність в діях посадових осіб виконкому Крижопільської сільської ради вини у несвоєчасному виконанні рішення суду, а тому підстав для стягнення моральної шкоди в суду першої інстанції не було підстав.

Просить скасувати рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2017 року, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 було завданого шкоди внаслідок невиконання рішення суду, яке полягало у тому, що позивач був позбавлений житла та своєчасно не отримав за це компенсацію, крім того, внаслідок підвищення цін на ринку нерухомості, позивач не має змоги придбати житло за ту суму, яка несвоєчасно була виплачена відповідачем.

У зв'язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому місцевий суд застосував положення ст. ст. 625, 1166, 1167 ЦК України.

Проте суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду від 05 січня 1998 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені шляхом визнання ордера на житлове приміщення № 565, який виданий на підставі рішення виконкому Крижопільської селищної ради від 29 листопада 1994 року, ОСОБА_3 з сім'єю із 5 чоловік на заняття квартири АДРЕСА_1 недійсним, виселенням ОСОБА_4 з усіма її членами сім'ї з квартири № 1 в будинку № 4 з наданням іншого жилого приміщення та зобов'язано виконком Крижопільської селищної Ради народних депутатів видати ОСОБА_2 ордер на заняття квартири АДРЕСА_1.

11 жовтня 2006 року ухвалою Тульчинського районного суду за поданням начальника відділу державної виконавчої служби Крижопільського районного управління юстиції змінено спосіб і порядок виконання рішення Тульчинського районного суду від 05 січня 1998 року і зобов'язано виконком Крижопільської селищної Ради закласти в бюджет на 2007 рік кошти в сумі 49400 гривень для придбання ОСОБА_2 квартири та стягнути з виконкому на користь ОСОБА_2 49400 гривень вартості квартири та 420 гривень судових витрат.

Відповідно до висновку будівель-техгічної експертизи вартість квартири АДРЕСА_1

Згідно довідки відділення № 235/01 АБ «Укргазбанк» від 24 вересня 2015 року на поточний рахунок, який відкрито на ім'я ОСОБА_2 28.08.2015 року зараховано кошти в сумі 49820 гривень з призначення платежу: «Стягнення відповідно до виконавчого листа Тульчинського райсуду по справі № 148/1584/14-ц від 06.11.2014 року ОСОБА_2.», що свідчить про виконання ухвали суду від 11 жовтня 2006 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що до спірних правовідносин, які виникли у зв'язку з виконанням судового рішення не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання передбаченого ст. 625 ЦК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що ст. 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими.

Згідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст.ст. 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12.

Зобов'язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.).

Разом з тим не є грошовими зобов'язання, в яких грошові знаки використовуються не в якості засобу погашення грошового боргу, а виконують роль товару: зобов'язання передачі грошей, що випливають з угод обміну валюти, опціону, купівлі-продажу монет і банкнот, зобов'язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні, передати перевізником банкноти за договором перевезення та ін.

З огляду на це, положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до зазначених відносин.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому ч.3 ст. 11 ЦК України регламентує , що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК Україниу разі наявності між сторонами не договірних зобов'язань.

Як роз'яснив Верховний Суд України в Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

Тобто, ст. 625 ЦПК України регулює зобов'язальні правовідносини та поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами інших, а не договірних зобов'язань.

Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

У вказаній справі спір виник у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду про стягнення вартості квартири в розмірі 49400 грн., отже спірні правовідносини виникли з приводу виконання судового рішення.

Разом з тим, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», оскільки вказаний закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, до вказаних правовідносин не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання передбаченого ст. 625 ЦК України, так як спірні відносини виникли з приводу виконання рішення суду, а не з приводу прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначене узгоджується з правовим висновком висловленим у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 у справі № 6-2759цс15, який за правилами статті 360-7 ЦПК має враховуватися судом при розгляді справи.

Також слід зазначити, що згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Підставою для звернення до суду позивачка зазначає статті 22, 1166 ЦК України та посилається на заподіяну відповідачем матеріальну шкоду, яка полягає у тому, що у зв'язку з підвищенням цін на ринку нерухомості, ОСОБА_2 не має змоги придбати житло за ту суму, яка несвоєчасно була виплачена відповідачем.

Таким чином, оскільки дані спірні правовідносини виникли у зв'язку з несвоєчасним виконанням судового рішення, тому не можуть вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей 22, 1166 ЦК України.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 13 вересня 2017 року у справі №6-1388цс17.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення Крижопільського районного суду Вінницької області зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу виконкому Крижопільської сільської - задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2017 - скасувати та ухвалите нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до виконкому Крижопільської селищної ради про стягнення збитків, завданих несвоєчасним виконанням рішення суду, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних та моральної шкоди - відмовити.

Компенсувати виконкому Крижопільської сільської ради витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги 8325,13 грн. за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Рибчинський В.П.

Судді Голота Л.О.

Кучевський П.В.