АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1168/18 Справа № 203/5815/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Маймур Ф. Ф. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Пидищи М.М., Макарова М.О.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження» про звернення стягнення

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження» про визнання договору іпотеки недійсним

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень остаточно просили в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Відродження» перед ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором № 066/53-КЛВ-08 від 31 липня 2008 року у загальному розмірі 7 382 738 грн. звернути стягнення на домоволодіння та земельну ділянку, які належать ОСОБА_2 та передані нею в іпотеку ПАТ «Родовід Банк» на підставі договору іпотеки від 31 липня 2008 року № 066/53-ІП-08, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк І.М. за реєстровим № 4011, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, відкритого за виконавчим документом на підставі рішення суду, за початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (том 1 а.с.1-3, том 2 а.с.215).

05 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним вищевказаний договір іпотеки домоволодіння та земельної ділянки від 31 липня 2008 року № 066/53-ІП-08, а судові витрати покласти на ПАТ «Родовід Банк». На обґрунтування своїх вимог зазначила, що на момент підписання договору вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними (том 1 а.с.71-73).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Родовід Банк" до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Відродження" про звернення стягнення на заставлене майно - відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Родовід Банк", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Відродження", про визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено (том 2 а.с. а.с. 218-221,257-260).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року, касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у акціонерному товаристві «Родовід Банк» ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року у частині первісного позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 3 а.с.29-32).

В апеляційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішенням скасувати в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову (том 2 а.с.225-227).

Отже, судом апеляційної інстанції наразі перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду 1 інстанції в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, третя особа:Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження» про звернення стягнення.

Відмовляючи ПАТ «Родовід Банк» у задоволенні позову, суд 1 інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, на застосуванні якої наполягав відповідач.

Однак, з зазначеними висновками суду 1 інстанції погодитися не можна виходячи з наступних підстав.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, третя особа:Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження» про звернення стягнення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, ці порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про зміну обґрунтування відмови у задоволенні в позові.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом із тим відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, ч. 1 цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 цього Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Відродження» було укладено кредитний договір №066/53-КЛВ-08, за умовами якого позивач відкрив третій особі кредитну лінію в сумі 4 845 100,00 грн. строком до 30 липня 2010 року (том 1 а.с. 9-11).

Згідно зі змістом договору іпотеки від 31 липня 2008 року № 066/53-ІП-08, укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк І.М. за реєстровим № 4011, а саме п. 5.4 цього договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до повного розрахунку іпотекодавця із іпотекодержателем за основним зобов'язанням (том 1 а. с. 12-14).

Відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2011 року, ухваленого у справі № 27/255-10 за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ТОВ «Відродження» про стягнення заборгованості, яким указаний позов задоволено і стягнуто з ТОВ «Відродження» на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором, а саме: 4 845 100 грн. - за кредитом, 1 586 282 грн. 02 коп. - за процентами, 253 344 грн. 83 коп. - пеня за простроченими процентами, 205 286 грн. 22 коп. - пеня за простроченою сумою кредиту, а також 25 500 грн. - державне мито та 236 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (том 1 а.с.19-20).

З даним позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 звернувся до суду 04 вересня 2013 року, тобто в межах строку позовної давності, що виключає підстави для відмови у задоволенні позову через пропущення позивачем строку позовної давності, про що було зазначено в ухалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Відродження» було укладено кредитний договір №066/53-КЛВ-08, за умовами якого позивач відкрив третій особі кредитну лінію в сумі 4 845 100,00 грн. строком до 30 липня 2010 року (том 1 а.с. 9-11).

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 31 липня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №066/53-ІП-08, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. за реєстровим № 4011.

Відповідно до умов договору відповідач передала в іпотеку Банку належне їй на праві приватної власності нерухоме майно, а саме, домоволодіння № 38, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Короленка, буд. 38, розташоване на земельній ділянці, площею 631,0 кв.м. (крім того самовільно зайнятої землі, площею 3,00 кв.м.) та складається: літ. А-3 - житловий будинок, цегла, житловою площею 188,8 кв.м., загальною площею - 544,5 кв.м., літ.Б - басейн, з бетон, літ. В - навіс, 1-12, І - споруди; та земельну ділянку, площею 0,0631 гектарів, що розташована на території Кіровського району м. Дніпропетровська, вул. Короленка, буд. 38, яка передана для обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої :06:037:0014 (том 1 а.с.12-14).

ТОВ «Відродження» не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка була стягнута з товариства на користь банку рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2011 року (том 1 а.с. 19-20).

Позивачем надано розрахунок заборгованості, яка станом на 08 серпня 2013 року становить 7 382 738,17 грн., яка складається із загального розміру залишку по тілу кредиту - 4 845 100,00 грн., прострочених відсотків - 1 586 282,02 грн., пені за простроченими відсотками - 236 608,23 грн., пені за прострочення суми основного боргу - 714 950,92 грн.

ПАТ «Родовід Банк» звертався 23 червня 2009 року, 18 вересня 2009 року, 05 жовтня 2009 року, 05 жовтня 2009 року, 11 травня 2010 року, 13 липня 2010 року, 23 вересня 2010 року, 08 серпня 2013 року до ОСОБА_2 з вимогами (листами) якими її попереджено про можливість звернення стягнення на предмети іпотеки при невиконанні таких вимог та непогашенні заборгованості, що підтверджується копіями вимог та поясненням сторін, викладених в запереченнях, зазначені вимоги задоволені не були, заборгованість за кредитним договором не сплачена.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов'язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України. Підстав для застосування позовної давності немає.

Як вбачається зі справи, кредитний договір та договір іпотеки є правомірними, оскільки їх недійсність законом прямо не встановлена та судом вони недійсними не визнані, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірними і повинні виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самих договорів.

Вбачається, що ТОВ «Відродження» дійсно належним чином не виконувало умов кредитного договору та допустило заборгованість, розрахунок якої наданого банком.

Як передбачено ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно до норм ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

ПАТ «Родовід Банк», враховуючу наявну заборгованість, скористався належним йому правом, передбаченим законом та договорами, і заявив вимогу про звернення стягнення на предмети іпотеки (домоволодіння та земельну ділянку) в рахунок погашення вищевказаної заборгованості.

Однак, при вирішенні питання щодо звернення стягнення на предмети іпотеки, суд виходить з положень ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна дійти висновку, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки саме у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16.

Зі справи вбачається, що в порушення вищезазначених вимог закону, позивачем взагалі не зазначено початкової ціни предмета іпотеки, яким є як домоволодіння, так і земельна ділянка, для його подальшої реалізації ані в позовній заяві, ані в суді апеляційної інстанції, а визначення ціни саме у грошовому вираженні є необхідною умовою для правильного застосування статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, зазначити початкову ціну предметів іпотеки для подальшої реалізації, суму саме 8 575 827,00 грн. колегія суддів не може, оскільки умовами договору іпотеку (п.1.4), зазначено, що передане в іпотеку нерухоме майно оцінено в 8 575 827,00 грн., що не є тотожним початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яка до того ж визначена станом на 2008 рік і є загальною сумою для домоволодіння та земельної ділянки, які суд самостійно не може визначити та розмежувати для кожного предмета іпотеки.

Суд позбавлений можливості самостійно визначити початкову ціну кожного предмета іпотеки для його подальшої реалізації, що унеможливлює вирішення питання щодо звернення стягнення на предмети іпотеки (домоволодіння та земельну ділянку), що і є підставою для відмови у задоволенні в позові в цій частині.

При цьому, враховуючи відсутність визначення та зазначення по справі початкової ціни предметів іпотеки для їх подальшої реалізації, що унеможливлює вирішення питання щодо звернення стягнення на предмети іпотеки, колегія суддів не перевіряла відповідність розрахунку заборгованості, наданого апелянтом, в рахунок погашення якої й ставилося питання про звернення стягнення на іпотечне майно.

Отже, позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції відповідно до роз'яснень, наданих в п.19 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, з вище вказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Відродження» про звернення стягнення - змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Судді: