Провадження №2о/200/224/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Агашаріфовій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Шевченківський районний у м.Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення юридичного факту, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про встановлення юридичного факту.

В обґрунтування заяви посилається на те, що її батько, ОСОБА_2, за національністю є поляком, а отже й вона має польське походження. При укладенні Заявницею шлюбу з ОСОБА_4 в актовому записі про шлюб №1950 від 08 вересня 1968 року невірно зазначено національність нареченої - «українка», а також в актовому записі про розірвання шлюбу №85 від 25 лютого 1977 року, невірно зазначено національність дружини - «українка». На даний час заявниця прагне відновити та зберегти своє етнічне польське походження відповідно до положень Закону України «Про національні меншини в Україні». Тому, заявниця звернулася до суду та просить встановити факт того, що вона за національністю є «полькою» та факти неправильності актових записів.

В судове засідання заявниця надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримала та просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши і оцінивши докази в справі в їх сукупності, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що свідчить Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, видане повторно 08 грудня 2000 року Управлінням ЗАГС Адміністрації Краснодарського краю Відділом ЗАГС міста Краснодара Російська Федерація.

Батьком Заявниці записано ОСОБА_2, в графі «національність» записано «поляк», а матір`ю - ОСОБА_5, в графі «національність» записано «руська».

08 вересня 1968 року між Заявницею та ОСОБА_6 було укладено шлюб. В актову записі про шлюб №1950 від 08 вересня 1968 року, складеного Жовтневим районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та в свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_2 видане 08 вересня 1968 року Будинком шлюбів міста Дніпропетровська, національність нареченої зазначено - «українка».

25 лютого 1977 року шлюб між Заявницею та ОСОБА_6 було розірвано, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3, видане повторно 23 червня 1988 року Індустріальним районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

В актовому записі про розірвання шлюбу №85 від 25 лютого 1977 року, складеного Індустріальним районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, національність дружини зазначено - «українка».

Судом встановлено, що Заявниця звернулася до Шевченківського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про внесення змін до актових записів про шлюб та розірвання шлюбу щодо зміни національності з «українка» на «полька».

Листом від 07 липня 2017 року за № 1549/14.2-40 ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.01.2011 року № 55/18793, не передбачено порядок зміни чи встановлення факту національності відділами державної реєстрації актів цивільного стану.

У відповідності до п. 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно п. 2.16.7. Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

В обґрунтування заявлених вимог, ОСОБА_1 зазначає, що виховувалася відповідно до польських традицій, святкує польські свята та вважає себе полькою. Встановлення факту польського походження Заявниці необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством Республіки Польща для громадян пострадянських республік польського походження.

Частиною 2 ст.256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім зазначених у ч.1 ст.256 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом невизначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність.

Відповідно до ч.2 ст.300 ЦК України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтями 1 та 3 Закону України "Про національні меншини в Україні" гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України № 703/97-ВР від 09.12.1997 року "Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин", кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 цієї Конвенції визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року).

В абз. 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заяви ОСОБА_1, оскільки обставини, на які вона посилається в своїй заяві, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 10, 11, 59,60, 212-215, 234, 256-259 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення юридичного факту - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є «полькою» за національністю.

Встановити факт неправильності актового запису №1950 від 08 вересня 1968 року складеного Жовтневим районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в частині запису про національність, замінивши національність в графі нареченої з «українка» на «полька».

Встановити факт неправильності актового запису №85 від 25 лютого 1977 року, складеного Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в частині запису про національність, замінивши національність в графі нареченої з «українка» на «полька».

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова