АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2990/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/46/18 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

з участю секретаря - Коваль О.І.

та представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пньова П.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/2990/17 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

у березні 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пньов Петро Олександрович звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" про визнання кредитного договору № 96/06-ф, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Український інноваційний банк" 12 липня 2006 року, недійсним з моменту його вчинення і безгрошовим, посилаючись на те, що представник Банку під час оформлення вказаного договору ввів в оману ОСОБА_1 та не повідомив його про те, що цей договір оформляється на нього, як боржника, однак грошові кошти фактично будуть передані УПП "Металоресурси". Крім цього, всупереч п.п. 2,4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" працівник банку не попередив на яких умовах укладається даний договір та не надав позивачу оригіналу договору, тим самим приховавши від позивача факт укладення кредитного договору саме з ним, а не з УПП "Металоресурси", тобто ввів в оману позивача, оскільки останній ніколи не мав наміру отримувати кредит у цьому Банку. Про даний факт та яким чином відбувалися оборудки з коштами, позивач дізнався із вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2015 року в якому встановлено, що ОСОБА_3, як директор УПП "Металоресурси" протягом січня-вересня 2006 року отримав кредитні кошти від ТФ АТ "Укрінбанк" на загальну суму 2 200 000 (два мільйони двісті тисяч) гривень, зокрема, за прибутковим касовим ордером № 40 від 12 липня 2006 року на суму 200 000 (двісті тисяч) гривень на підставі кредитного договору № 96/06-ф від 12 липня 2006 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" про визнання договору недійсним - задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір №96/06-ф від 12 липня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Український інноваційний банк" з моменту його укладення.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, застосувавши строки позовної давності, які є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ "Укр/Ін/Ком" зазначило, що між АТ "Український інноваційний банк", правонаступником якого є ПАТ "Українська інноваційна компанія" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №96/06-ф відповідно до якого останньому було надано кредит у сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень строком на 12 місяців, кінцевим терміном повернення було 11 липня 2007 року зі сплатою 18% річних. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Український інноваційний банк" 225 409 (двісті двадцять п'ять тисяч чотириста дев'ять) гривень 70 копійок боргу, 1 700 (тисяча сімсот) гривень судового збору та 120 (сто двадцять) гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Під час розгляду даної справи було встановлено обставини, які свідчили про неналежне виконання умов договору ОСОБА_1, що не було взято місцевим судом до уваги. Також під час розгляду справи судом не було встановлено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, однак, позивач даного факту не довів. Крім цього, суд не взяв до уваги посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Пньов П.О. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, подавши в суд клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Пньова П.О., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що кошти за оспорюваним кредитним договором були отримані УПП "Металоресурси" безпосередньо від ТФ АТ "Укрінбанк", що свідчить про те, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а також банк навмисно ввів в оману позивача щодо обставини, які впливають на вчинення правочину.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ч.3 та 5 ст.203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ч.1 ст.230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, а саме на момент вчинення правочину. Згідно з ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. У п. 20 вказаної постанови зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 12 липня 2006 року був укладений кредитний договір №96/06-ф між Акціонерним товариством "Український інноваційний банк", в особі директора Тернопільської філії ОСОБА_4, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрінбанк" (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник), сума кредиту якого склала 200 000 (двісті тисяч) гривень (а.с. 8-9).

Відповідно до витягу з протоколу №6 позачергових загальних зборів акціонерів від 28 березня 2017 року ПАТ "УкрІнКом" перейменовано в Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", а також викладено статут в новій редакції (а.с. 49-51). Відповідні зміни внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань назви Відповідача, що підтверджується випискою з ЄДР від 03 квітня 2017 року, вчиненого реєстратором ОСОБА_5 (а.с. 52).

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2011 року у справі №1-34/2011р. визнано винними у вчиненні злочинів ОСОБА_4, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366, ч.2 ст.367 КК України та ОСОБА_6, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України (а.с. 21-23).

Даний вирок не оскаржувався та набрав законної сили.

Постановою старшого слідчого ОВС СУ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_7 від 02 грудня 2011 року відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 за ознаками вчинення ними злочинів, передбачених статтями 190 та 358 КК України, тобто шахрайство та підроблення і використання підроблених документів, у зв'язку з відсутністю у їх діях складу цих злочинів (а.с. 17-20).

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (в редакції статті Закону від 2001 року) та призначено йому покарання за цією статтею у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов'язками на підприємствах усіх форм власності строком на 1 (один) рік (а.с. 11-16).

Відповідно до копії прибуткового касового ордеру №40 від 12 липня 2006 року УПП "Металоресурси" прийняло від ТФ АТ "УкрІнБанк" кредит у сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень на підставі кредитного договору №96/06-ф від 12 липня 2006 року, що свідчить про те, що ОСОБА_1 дані кошти за вищезазначеним договором не отримував, а кошти за оспорюваним договором були отримані УПП "Металоресурси" безпосередньо від ТФ АТ "Укрінбанк"(а.с. 10).

Дані обставини також підтверджуються вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2011 року, з якого вбачається, що згідно прибуткових ордерів УПП "Металоресурси" кошти, отримані по кредитному договору №96/06-ф від 12 липня 2006 року, укладеному між Тернопільською філією АТ "Укрінбанк" та фізичною особою ОСОБА_1 були внесені в касу УПП "Металоресурси" та були використані у фінансово-господарській діяльності УПП "Металоресурси".

Згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2011 року, ОСОБА_1, із змістом документів, представлених йому в банку, не ознайомлювався, оскільки знав, що кредит буде отриманий і використаний у фінансово-господарській діяльності УПП "Металоресурси". Ніяких документів, ніяких грошових коштів в банку особисто не отримував. Доручення на отримання коштів він нікому не надавав. Коли підписував документи в банку, то вважав, як йому казав ОСОБА_3, що кредит оформляється на УПП "Металоресурси".

Вказані обставини підтверджуються також постановою старшого слідчого ОВС СУ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_7 від 02 грудня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи, у якій він встановив, що при підписанні ОСОБА_1 кредитного договору ОСОБА_6 ввів його в оману щодо обставин, які мали істотне значення для нього, шляхом замовчування дійсних своїх намірів та не надав йому можливості ознайомитися із документами, які були підписані позивачем.

Крім цього, даною постановою встановлено, що грошові кошти ОСОБА_1 не отримував і не заволодівав грошовими коштами ТФ АТ "Укрінбанк" шляхом обману, зловживання довірою чи іншим способом по кредитному договору №96/06-ф від 12 липня 2006 року, оскільки грошові кошти по вказаному кредитному договору №96/06-ф від 12 липня 2006 року укладеному між Тернопільською філією АТ "Укрінбанк" та фізичною особою ОСОБА_1 були внесені в касу УПП "Металоресурси", що підтверджується прибутковими касовими ордерами УПП "Металоресурси".

Як вбачається із вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2015 року, за результатами розгляду кримінального провадження №0000393 від 12 грудня 2012 року про обвинувачення ОСОБА_3 згідно прибуткового касового ордеру, виданого УПП "Металоресурси" №40 від 12 липня 2006 року, УПП "Металоресурси" прийняло від ТФ АТ "Укрінбанк" грошові кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень на підставі кредитного договору №96/06-ф від 12 липня 2006 року.

Таким чином, враховуючи обставини справи та вищезазначені вимоги закону, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем доведено факт його обману щодо оспорюваного договору, а тому підставно визнав недійсним спірний договір.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, як таке, що спростовується матеріалами справи.

Так, згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач ОСОБА_1 03 березня 2017 року звернувся з позовом до ПАТ "Український інноваційний банк" про визнання кредитного договору №96/06-ф від 12 липня 2006 року недійсним з моменту його вчинення і безгрошовим.

Обставини, які свідчать про вчинення обманних дій встановлено вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 листопада 2011 року, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 02 грудня 2011 року та вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2015 року.

Як ствердив у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пньов П.О., що саме після проголошення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2015 року ОСОБА_1, в повному обсязі і ким саме, стало відомо про порушення його прав.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 січня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак