Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 2-1076/10 Головуючий у 1 інстанції Жупанова І.Б.
Пр. № 22-ц/778/1323/18 Головуючий суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

29 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі головуючого судді - доповідача Гончар М.С.,

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, відділу громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ УМВС України в Запорізькій області про усунення перешкод у здійсненні права власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнила, та в якому просила усунути їй перешкоди у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї та зняття з реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 01.11.1999 року, зареєстрованого на Українській товарній біржі за № 75175, укладеного між нею та ОСОБА_4, яка діяла від себе та особисто від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5, їй належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ 02.11.1999 року, про що зроблено запис в реєстровій книзі № 264, реєстровий № 37605. Згідно із п. 6 зазначеного договору продавці зобов'язались звільнити вказану квартиру та знятися з реєстрового обліку за адресою АДРЕСА_1 до 01.02.2010 року. Однак, до теперішнього часу вони продовжують проживати в зазначеній квартирі, з реєстраційного обліку не знялись. За всі ці роки на даних осіб нараховується квартирна плата та комунальні послуги, які вони не сплачують.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2010 року (т. 2 а.с. 169-173) у задоволенні позову позивача ОСОБА_3 у цій справі відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2010 року (а.с. 2 а.с. 194-196) ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2010 року у цій справі залишено без зміни.

19 січня 2018 року ОСОБА_2, як особа, яка не брала участі у цій справі, але, на його думку, суд своїм рішенням у цій справі вирішив питання про його права та обов'язки, подав апеляційну скаргу на вищезазначене рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2010 року у цій справі (т.с. 2 а.с. 213-230), в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційного суду скасувати, провадження у цій справі закрити.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 зазначав, що він є співвласником на праві спільної сумісної власності із позивачем ОСОБА_3, як подружжям, вищезазначеної квартири АДРЕСА_1, оскільки квартира хоча й була оформлена на ОСОБА_3, однак була придбана ними у період шлюбу, в якому вони перебували з 28 квітня 1995 року, на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 1999 року, укладеного із ОСОБА_4, яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5, зареєстрованого на Українській товарній біржі за № 75175 та в ОП «ЗМБТІ» 02.11.1999 року, про що зроблено запис в реєстровій книзі № 264, р. № 37605, який не потребував на той час нотаріального посвідчення, а тому вона є об'єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_3, як подружжя. Він вважає, що вказане судове провадження та саме оскаржуване рішення суду були штучно сфабриковані його дружиною та колишніми власниками квартири, які на той час перебували у добрих дружніх стосунках, аби у подальшому позбавити його права власності на частину майна у спільному сумісному майні подружжя, та навмисно було приховано від нього. 10 січня 2018 року він, ОСОБА_2, вперше дізнався про існування оскаржуємого судового рішення, коли підняв питання про поділ спільної сумісної власності з дружиною, яка є позивачем у цій справі. Мотивувальна частина рішення суду першої інстанції містить висновок суду про те, що «позивач не набула права власності, за захистом якого вона звернулася до суду, в зв'язку із чим відмовляє у позові». Отже фактично, суд першої інстанції вирішив питання також про його (ОСОБА_2) права щодо спірної квартири, позбавивши його частки у праві спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру.

25 січня 2018 року зазначена справа із апеляційною скаргою надійшла до апеляційного суду та передана у провадження головуючого судді-доповідача Гончар М.С.

Не пізніше п'яти днів з дня надходження апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує питання про відкриття апеляційного провадження (ст. 359 ч. 1, 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Ознайомившись із змістом апеляційної скарги, додатками до неї та матеріалами справи, апеляційний суд у складі головуючого судді-доповідача дійшов висновку про те, що у відкритті апеляційного провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2010 року у цій справі слід відмовити з наступних підстав.

З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, яким апеляційний суд має керуватись на сьогодні, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 на вищезазначене рішення суду першої інстанції у цій справі подав 19.01.2018 року, тобто вже після набрання чинності новою редакцією ЦПК України.

Разом із тим, в силу вимог п. 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом ст. 294 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

В силу вимог ст. 292 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, …особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Встановлено, що ОСОБА_2 не є особою, яка брала участь у цій справі, у суді першої інстанції, та копію оскаржуємого рішення суду першої інстанції у цій справі не отримував, останньому в її видачі судом першої інстанції було відмовлено, ознайомився з оскаржуємим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 18 січня 2018 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Тобто, підстав в апеляційного суду вважати, що ОСОБА_2 при вищевикладених обставинах пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі, немає.

Положення ст. 358 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, до апеляційної скарги ОСОБА_2 не можуть бути застосовані апеляційним судом у цій справі, оскільки останній не був особою, яка брала участь у цій справі.

Проте, в силу вимог ст. 352 ч. 1 ЦПК України в редакції чинній з 15.12.2017 року, (аналог ст. 292 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно) … особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково лише, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Однак, встановлено, що Шевченківський районний суд м. Запоріжжя вищезазначеним рішенням від 31 березня 2010 року у цій справі не вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_2, як особи, яка не брала участі у цій справі.

Висновки ОСОБА_2 в його вищезазначеній апеляційний скарзі з приводу цього ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ЦПК України.

Оскільки, встановлено, що ОСОБА_3 у цій справі зверталась до суду за захистом свого особистого права лише у своїх інтересах (її права користування вищезазначеною квартирою), пов'язаного із нерухомим майном, зокрема: усунення перешкод саме їй з боку відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користуванні власністю у вигляді вищезазначеної квартири шляхом виселення з неї та зняття з реєстрації останніх.

Тому, ОСОБА_2, нічого не перешкоджає також звернутись окремо від цієї справи до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з приводу захисту саме свого особистого права у своїх інтересах (його права користування вищезазначеною квартирою), якщо він вважає себе або він є співвласником останньої та його право порушено (порушується) ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Крім того, із апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційним судом вбачається наявність на теперішній час спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як подружжям, з приводу поділу вищезазначеної квартири АДРЕСА_1, який підлягає вирішенню окремо від цієї справи судом незалежно від результатів розгляду цієї справи в разі подачі відповідного позову ОСОБА_2 до суду та не може бути підставою для апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у цій справі за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_2 у цій справі.

При цьому, вищезазначене рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2010 року у цій справі, що є предметом апеляційного оскарження на теперішній час з боку ОСОБА_2, не має преюдиційного значення в іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відносно права ОСОБА_2 на вищезазначену квартиру, оскільки він не був особою, яка брала участь у цій справі.

Положення ст. 370 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, (аналог ст. 318 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року) могли би бути застосовані апеляційним судом у цій справі лише у подальшому в разі відкриття апеляційного провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції у цій справі та розгляду останньої по суті.

Однак, підстави для відкриття апеляційним судом апеляційного провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції у цій справі при вищевикладених обставинах, відсутні.

Керуючись ст. ст. 292 ч. 1, 294 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. ст. 352, 358, 381 ч. 2, п. 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2010 року у цій справі відмовити.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Копію цієї ухвали надіслати ОСОБА_2 та особам, які беруть участь у справі, для відома.

Ухвала складена апеляційним судом 29 січня 2018 року.

Касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дати складання ухвали безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя - доповідач М.С. Гончар