АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 761/17860/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/332/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

18 січня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі - Дячук І.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шато» про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року позивач, який діяв в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що з березня 1960 року він проживав разом зі своєю матір'ю ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1. Пізніше у його родині народилися діти, які разом проживали в даній квартирі.

Зазначив, що спірна квартира, а саме кімната 15,3 кв.м, була отримана його матір'ю згідно рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих від 11 липня 1960 року, яка 27 років пропрацювала на Державному підприємстві «Завод Укркабель». Згодом на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету в 1989 році та 1990 році були приєднані ще дві кімнати, разом житлова площа складала 64,1 кв.м, а загальна площа 83,2 кв.м.

ОСОБА_6 неодноразово зверталась до керівництва заводу «Укркабель» щодо приватизації квартири, але їй пропонували укласти лише договір оренди на квартиру, а в приватизації постійно відмовляли. Таким чином, позивач проживав в даній квартирі з 1960 року, а його неповнолітні діти з моменту народження з 1997 року та 1999 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2007 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_3 до ВАТ «Завод Укркабель», ДП «Стандарт», ВТОВ «Город», третя особа: ТОВ «Шато» про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку недійсним в частині щодо продажу спірної квартири задоволено.

Також зазначив, що на початку вересня 2013 року працівниками ТОВ «Шато» було незаконно та самовільно, застосовуючи фізичну силу, виселено позивача та неповнолітніх дітей з вищевказаної квартири, в зв'язку з чим позивач звернувся до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві з заявою про злочин.

У зв'язку з тим, що позивач вважає, що незаконне виселення порушує конституційне право на повагу до житла його та його родини, а також має на меті зробити його родину безпритульними, оскільки іншого житла позивач немає, просив суд вселити його та його неповнолітніх дітей до квартири АДРЕСА_1, зобов'язати відповідача ТОВ «Шато» не чинити перешкод ОСОБА_3 та його дітям у користуванні житловим приміщенням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих від 11 липня 1960 року № 367-Д «Про надання житлової площі», ОСОБА_6 було надано на сім'ю з двох осіб, в тому числі вона і син ОСОБА_3, одну кімнату, площею 15,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому в цій квартирі почали проживати діти позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно з реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації від 25 вересня 1995 року, домоволодіння АДРЕСА_1 було зареєстровано за АТ «Завод Укркабель» на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради № 83 віл 13 лютого 1989 року.

Згідно з договором № 1 від 13 жовтня 1995 року Завод «Укркабель» продав, а АТЗАТ «Агрокомплекс «Омега» купило зазначений вище будинок.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_3 до ВАТ «Завод «Укркабель», ДП «Стандарт», ТОВ «Город», третя особа: ТОВ «Шато» про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку частково недійсним задоволено.

Даним рішенням визнано недійсним оспорюваний договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2007 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2007 року залишено без змін.

26 липня 2000 року АТЗТ «Агрокомлекс «Омега» уклало договір купівлі-продажу спірної квартири № 3 з ОСОБА_7 , за умовою якого останній набув право власності на 18,2/100 частини, та із ОСОБА_8, який набув право власності на 12,5/100 частин квартири.

30 грудня 2004 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продали належні їм частки квартири ТОВ «Шато», в тому числі й житлову, займану родиною позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2011 року, позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ДП «Стандарт», ТОВ «Город», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «Шато» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними залишено без задоволення.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2012 року скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_3 задоволено, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначеним вище рішенням суду визнано недійсними з моменту укладання: договір купівлі-продажу від 26 липня 2000 року 18,2/100 частин квартири АДРЕСА_1, укладений між АТЗТ «Агрокомплекс «Омега», правонаступником якого є ДП «Стандарт», ТОВ «Город» та ОСОБА_7; договір купівлі-продажу від 26 липня 2000 року 12,5/100 частин квартири АДРЕСА_1, укладений між АТЗТ «Агрокомплекс «Омега» та ОСОБА_8; договір купівлі-продажу від 30 грудня 2004 року 37,58/100 частин квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Шато».

ТОВ «Шато» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, що не були та не могли бути відомі на час розгляду справи.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2013 року заяву ТОВ «Шато» про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2012 року було задоволено. Рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2012 року скасовано; касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_3 відхилено; рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2011 року залишено без змін.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Шато» є добросовісним набувачем, а тому відсутні підстави для вселення у спірну квартиру позивача.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Шевченківської ради народних депутатів трудящих від 11 липня 1960 року № 367-Д надана житлова площа ОСОБА_6 і ОСОБА_3 - кімната площею 15,3 кв. м в квартирі АДРЕСА_1. ( т. 1 а.с. 26).

23 серпня 1990 року на підставі рішення профкому заводу «Укркабель» ОСОБА_6 на сім'ю з 4 осіб приєднано житлову кімнату площею 15,5 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 18 справи № 2/761/274/2016).

Відповідно до ст. 108 ЖК України, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом.

Виселення з житлового приміщення також можливо лише за рішенням суду.

Проте, будь-якого судового рішення про розірвання договору найму, виселення або визнання позивачів такими, що втратили право користування житловими кімнатами площею 15,3 і 15,5 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Колегія суддів не може погодитись з доводами представника відповідача, що будинок АДРЕСА_1 визнаний непридатним для житла, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих доводів суду не надано.

Задля з'ясування технічного стану спірного будинку та спірної квартири судом апеляційної інстанції за клопотанням позивача була призначена судова будівельно-технічна експертиза.

За результатами проведеного натурного обстеження та фото фіксації фасадів будинку АДРЕСА_1 експертом встановлено, що характерних ознак аварійного стану будівлі не зафіксовано, проте проведення натурного обстеження будинку та приміщень квартири 3 не було забезпечено відповідачем, у зв'язку із чим надання висновку судової будівельно-технічної експертизи є неможливим (а.с. 71-72 т. 2).

Як пояснив представник ТОВ «Шато» в судовому засіданні спірна квартира на теперішній час здана в оренду і відповідач немає доступу до неї.

Відповідно до ст.. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає не доведеним факт перебування будинкуАДРЕСА_1, в тому числі і квартири № 3, у стані, не придатному для житла.

Відповідно до ст..ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає позов обґрунтованим.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Як встановлено судом, родині ОСОБА_6 надано у користування дві житлові кімнати площею 15,3 та 15,5 кв. м в квартирі АДРЕСА_1.

Належних правовстановлюючих документів на надання ним іншої житлової площі в спірній квартирі суду не надано.

За таких обставин, оскільки позивачами доведено їх право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити частково вимоги щодо вселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у житлові кімнати площею 15,3 та 15,5 кв.м. спірної квартири та зобов'язання ТОВ «Шато» не чинити перешкод позивачам у користуванні зазначеним житлом.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, з ТОВ «Шато» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплечений ним судовий збір в розмірі 511 грн. 56 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року скасувати, прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в кімнати площею 15,3 кв.м, 15,5 кв.м в квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати ТОВ «Шато» не чинити перешкод ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у користуванні кімнатами площею 15,3 кв.м, 15,5 кв.м в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ТОВ «Шато» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 511 грн. 56 коп.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 22 січня 2018 року.

Головуючий

Судді