АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2455/11 Номер провадження 22-ц/786/477/18Головуючий у 1-й інстанції Середа А.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

Головуючого - судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники процесу:

представник особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2

переглянула у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Національного банку України

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 червня 2011 року, ухвалене суддею Середою А.В., повний текст рішення складено - не вказано

у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2008 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що згідно договору купівлі-продажу від 08 вересня 2004 року він є власником будівлі депо для ремонту тепловозів по АДРЕСА_1, що в цілому складається з будівлі депо для ремонту тепловозів літ. «А, а,а1». Згідно договору оренди землі від 23 квітня 2007 року йому передана в оренду строком на один рік земельна ділянка несільськогосподарського призначення для реконструкції будівлі депо для ремонту тепловозів по АДРЕСА_2. За час користування земельною ділянкою та будівлями ним самочинно було переобладнано будівлю депо для ремонту тепловозів під цех № 1 по металообробці та складанні металоконструкцій літ. «А, а, а1» пл. 148,8 кв.м., літ. «А1» пл.49,6 кв.м., літ «а2» пл. 49,2 кв.м., літ. «Г,г,г1» площею397,5 кв.м., літ. «Д» пл., 9,3 кв.м., літ. «Ж, Ж1, Ж2,ж3» пл. 580,6 кв.м. Дозволу від виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на виконання робіт не отримував. Згідно отриманих висновків Державного пожежного нагляду м. Кременчука та Кременчуцької санітарно-епідеміологічної станції Полтавської області вважається можливим визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Кременчуцький відділ охорони навколишнього природного середовища не заперечуває проти експлуатації будівлі депо для ремонту тепловозів, яка була реконструйована під адміністративно-виробничу, виробничо-побутову та виробничо-складську будівлі, які розташовані по АДРЕСА_2. Просив визнати за ним право власності на самовільно переобладнану будівлю депо для ремонту тепловозів під цех № 1 по металообробці та складанню металоконструкцій літ. «А, а, а1» пл. 148,8 кв.м., літ. «А1» пл.49,6 кв.м., літ «а2» пл. 49,2 кв.м., літ. «Г,г,г1» площею 397,5 кв.м., літ. «Д» пл., 9,3 кв.м., літ. «Ж, Ж1, Ж2,ж3» пл. 580,6 кв.м. розташоване по АДРЕСА_2.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 січня 2008 року позов ОСОБА_3 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - самовільно переобладнану будівлю депо для ремонту тепловозів під цех № 1 по металообробці та складанню металоконструкцій літ. «А, а, а1» пл. 148,8 кв.м., літ. «А1» пл.49,6 кв.м., літ «а2» пл. 49,2 кв.м., літ. «Г,г,г1» площею397,5 кв.м., літ. «Д» пл., 9,3 кв.м., літ. «Ж, Ж1, Ж2,ж3» пл. 580,6 кв.м., розташоване по АДРЕСА_2.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що у відповідності до вимог ч. 1,5 ст. 376 ЦК України позов є обгрунтованим, тому підлягає задоволенню.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 січня 2008 року в апеляційному порядку не оскаржувалося.

29 березня 2011 року до місцевого суду надійшла заява виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 січня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (а.с. 68-72).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 травня 2011 року заяву виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Автозаводського районного судум. Кременчука від 18 січня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - задоволено.

Скасовано рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 січня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (а.с. 85).

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що судове рішення ухвалене судом без врахування обставин, що викладені у заяві виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про перегляд рішення у зв»язку з нововиявленими обставинами, дані обставини не були відомі суду по незалежним від суду та заявників обставинам.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 червня 2011 року в позові ОСОБА_3 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - відмовлено (а.с. 93).

Рішення місцевого суду від 16 червня 2011 року мотивоване тим, що відповідно до листа Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за вих. № 28-0596 від 22.03.2011 року інформація стосовно погодження акту готовності об'єкта до експлуатації переобладнаної будівлі депо для ремонту тепловозів під цех № 1 по металообробці та складання металоконструкцій, що розташований по АДРЕСА_1 - відсутня, позивач ОСОБА_3 до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за погодженням акту готовності об»єкта до експлуатації на самочинно збудоване майно не звертався, виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради акт готовності не погоджувався, сертифікат відповідності на зазначено майно позивачу не видавався, тобто у діях позивача має місце порушення порядку прийняття спірного об»єкта нерухомого майна в експлуатацію.

29 грудня 2017 року Національним банком України подано до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області апеляційну скаргуна рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.06.2011 р., в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду від 16.06.2011 р. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про перегляд рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.01.2008 року за нововиявленими обставинами - відмовити (а.с. 102-105).

Апеляційна скарга мотивована тим, що були відсутні нововиявлені обставини при розгляді заяви про перегляд рішення суду, що місцевим судом при ухваленні рішення не було належним чином визначено коло осіб, прав, обов'язків та охоронюваних законом інтересів яких стосується спір, що вирішення питань, пов'язаних із визнанням права власності на спірне майно у відповідності до заявлених вимог позивачів, без залучення Національного банку України, який є іпотекодержателем спірного майна, є порушенням прав Національного банку України.

Отже, предметом даного апеляційного розгляду є законність і обгрунтованість рішення місцевого суду від 16.06.2011 року.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, вбачається що згідно договору купівлі-продажу від 08 вересня 2004 року ОСОБА_3 є власником будівлі депо для ремонту тепловозів по АДРЕСА_1, що в цілому складається з будівлі депо для ремонту тепловозів літ. «А, а,а1» (а.с. 9-10).

Згідно договору оренди землі від 23 квітня 2007 року ОСОБА_3 передана в оренду строком на один рік земельна ділянка несільськогосподарського призначення для реконструкції будівлі депо для ремонту тепловозів по АДРЕСА_2 (а.с. 12).

За час користування земельною ділянкою та будівлями ОСОБА_3 самочинно переобладнано будівлю депо для ремонту тепловозів під цех № 1 по металообробці та складанні металоконструкцій літ. «А, а, а1» пл. 148,8 кв.м., літ. «А1» пл.49,6 кв.м., літ «а2» пл. 49,2 кв.м., літ. «Г,г,г1» площею397,5 кв.м., літ. «Д» пл., 9,3 кв.м., літ. «Ж, Ж1, Ж2, ж3» пл. 580,6 кв.м.

Дозволу від виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на виконання робіт не отримував.

Згідно отриманого висновку Державного пожежного нагляду м. Кременчука №1758 від 08.11.2007 р. та листа Кременчуцької санітарно-епідеміологічної станції Полтавської області № 01100/03-02 від 08.11.2007 р. вважається можливим визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно (а.с. 6,7).

Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за вих. № 28-0596 від 22.03.2011 року інформація стосовно погодження акту готовності об'єкта до експлуатації переобладнаної будівлі депо для ремонту тепловозів під цех № 1 по металообробці та складання металоконструкцій, що розташований по АДРЕСА_1 у останнього - відсутня (а.с.74).

Відмовляючи у позові, на підставі встановлених обставин місцевий суд правильно виходив із того, що ОСОБА_3 до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за погодженням акту готовності об'єкта до експлуатації на самочинно збудоване нерухоме майно - самовільно переобладнану будівлю депо для ремонту тепловозів під цех № 1 по металообробці та складання металоконструкцій, розташовану по АДРЕСА_1 не звертався, виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради акт готовності не погоджувався.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Як вбачається по справі, предметом даного спору є визнання за позивачем права власності на самочинно переобладнану будівлю депо для ремонту тепловозів під це №1 по металообробці та складання металоконструкцій.

Частиною 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно договору купівлі-продажу від 08.09.2004 р. ОСОБА_3, як фізична особа, придбав будівлю депо для ремонту тепловозів (а.с. 9).

Згідно договору оренди землі від 23.04.2007 р. Кременчуцька міська рада надала фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, зареєстроване виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області 29.01.2003 р. запис 3 0004767, в оренду земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 2 655 кв.м. терміном на 1 рік для майбутньої реконструкції будівлі депо для ремонту тепловозів по АДРЕСА_1 (а.с. 12). Вказаний договір зареєстрований у Полтавській регіональній філії Державного підприємства «Цент державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 13.06.2007 р. № 42.

Із матеріалів справи не вбачається, що договір оренди землі від 23.04.2007 р., укладений на один рік, поновлювався, як це передбачено п.8 договору, а саме поновлення договору оренди здійснюється шляхом укладання додаткової угоди між сторонами та її державної реєстрації, матеріали справи не містять даних про його поновлення, тобто не відомий статус земельної ділянки несільськогосподарського призначення загальною площею 2 655 кв.м. на час ухвалення рішення місцевого суду від 16.06.2011 р.

Згідно п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону № 3038-VI.

Згідно п.9 вказаної постанови при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно п. 12 цієї постанови у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_3 звертався в установленому законодавством порядку до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з питання надання дозволу на виконання будівельних робіт, також не вбачається, що йому було відмовлено у наданні такого дозволу з певних підстав, що слугувало б підставою звернення до суду.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» у редакції від 17.02.2011 р. , яка була чинна на час ухвалення рішення суду від 16.06.2011 р., будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності"

Реконструкція - перебудова існуючих об'єктів і споруд (будов) цивільного або виробничого призначення з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, надання послуг, збільшення і покращення якості продукції та ін., пов'язана зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій та їх елементів, основних техніко-економічних показників.

Згідно ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 11.03.2011 р. та був чинним на час ухвалення рішення суду від 16.06.2011 р.,замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції або її територіальному органу (далі - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю) за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; 3) видачі замовнику відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. 2. Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. 3. Державна архітектурно-будівельна інспекція у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, веде єдиний реєстр отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання

підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, який формується на підставі інформації, поданої відповідними інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.09.2007 р. відносно ОСОБА_3 складено протокол №1 про адміністративне правопорушення у сфері містобудування, яким встановлено, що роботи з реконструкції та монтажу виконані без дотримання відповідного дозволу ДАБК та без затвердження проектної документації, виробнича база експлуатується без введення в експлуатацію актом державної приймальної комісії (а.с. 29).

Згідно постанови №1 у справі про адміністративне правопорушення у сфері містобудування від 26.09.2007 р. на ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 170 грн. за порушення Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженому наказом Держбуду від 05.12.2000 р №273 зареєстрованого в МЮ від 25.13.200 р. № 945/5166 (а.с. 28).

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що на час ухвалення рішення суду від 18.01.2008 р. було чинне «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», затверджене наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 р., зареєстроване в МЮ України 25.12.2000 р. за №945/5166 ( втратило чинність 19.01.2010 р.) та встановлювало порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту об'єктів. Положення обов'язкове для застосування усіма суб'єктами будівництва незалежно від форм власності, відомчої належності та джерел фінансування. Положення розроблено згідно зі статтею 29 Закону України "Про планування і забудову територій" на виконання доручення Прем'єр-міністра України від 19.05.2000 N 8676/1. 1.1. Дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення (далі - роботи з будівництва) є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів. Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється. 1.2. Подання документів до інспекцій держархбудконтролю для одержання дозволу на виконання будівельних робіт здійснюється забудовником (замовником).

На час ухвалення рішення суду від 18.01.2008 р. також був чинний «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів», затверджений постановою КМ України №1243 від 22.09.2004 р., який втратив чинність 08.10.2008 р. та який визначав основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. За результатами роботи державної приймальної комісії складається акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, форма якого затверджується Мінрегіонбудом. Акт державної приймальної комісії підлягає затвердженню у 15-денний строк органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєструється в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт.

На час ухвалення рішення суду від 16.06.2011 року був чинний «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів», затверджений постановою КМ України №461 від 13.04.2011 р., який є чинним до цього часу з послідуючими змінами, та який передбачав, зокрема, що на об'єкті повинні бути виконані всі передбачені проектною документацією згідно із державними будівельними нормами, стандартами і правилами роботи, а також змонтоване і випробуване обладнання. На об'єкті виробничого призначення, на якому встановлено технологічне обладнання, повинні бути проведені пусконалагоджувальні роботи згідно з технологічним регламентом, передбаченим проектом будівництва, створено безпечні умови для роботи виробничого персоналу та перебування людей відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, пожежної та техногенної безпеки, екологічних і санітарних норм. У разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Частини 2,3 ст. 365 ЦПК України (глава 4 ЦПК України «Провадження у зв»язку з нововиявленими обставинами» у редакції від 12.03.2011 р., яка була чинна на час розгляду заяви та постановлення ухвали) передбачала, що розглянувши заяву, суд своєю ухвалою або задовольняє заяву і скасовує рішення, ухвалу суду чи судовий наказ у зв'язку з нововиявленими обставинами або відмовляє у її задоволенні у разі необґрунтованості заяви. Після скасування рішення, ухвали суду або судового наказу справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 366 ЦПК України (у вказаній вище редакції) ухвала суду про задоволення заяви про перегляд судового наказу, заочного рішення, рішення або ухвали у зв'язку з нововиявленими обставинами оскарженню не підлягає.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Національного банку України в тій частині, що були відсутні нововиявлені обставини для задоволення заяви виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про перегляд рішення суду у зв»язку з нововиявленими обставинами. Однак, апеляційний суд на даній стадії процесу позбавлений процесуальної можливості переглянути законність ухвали місцевого суду від 05.05.2011 року про задоволення вищевказаної заяви виконкому та скасування рішення суду від 18.01.2008 року. Заява виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про перегляд рішення суду у зв»язку з нововиявленими обставинами надійшла до місцевого суду 29.03.2011 р. та була розглянута судом 05.05.2011 р. (а.с. 68,85).

Також колегія суддів звертає увагу, що у прохальній частині апеляційної скарги НБУ просить скасувати рішення місцевого суду від 16.06.2011 р. (в апеляційній скарзі допущена описка у даті рішення та вказано 16.11.2011 р.) та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви виконкому про перегляд рішення суду від 18.01.2008 р. - відмовити, однак, колегія суддів не наділена процесуальними правами щодо розгляду заяви виконкому про перегляд рішення, яке ухвалене місцевим судом, ухвала місцевого суду від 05.05.2011 р., якою задоволена заява виконкому про перегляд рішення місцевого суду від 18.01.2008 р. не підлягає оскарженню і не оскаржена НБУ.

Щодо доводів апеляційної скарги проте, що судом при ухваленні оскарженого рішення не було належним чином визначено коло осіб, прав та обов»язків та охоронюваних законом інтересів яких стосується даний спір, щодо необхідності залучення Національного банку України при розгляді даної справи на стадії ухвалення рішення суду, колегія суддів приходить до наступних висновків.

На час ухвалення рішення суду від 16.06.2011 року Національний банк України не був стороною спірних правовідносин, оскільки, як вбачається із листа начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 21.12.2017 р. №9387, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2016 року, справа №816/710/16, замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні, а саме з Відкритого акціонерного товариства Акціонерний банк «Східно-Європейський банк» на правонаступника - Національний банк України, ухвала набрала законної сили 12.10.2016 р. (а.с. 106), тобто правонаступником Національний банк України визнаний понад 5 років після ухвалення оскарженого рішення суду.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на наступне. Оскаржене рішення суду було ухвалене 16.06.2011 року. Як вбачається зі справи, виконавчий напис приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про звернення стягнення на будівлі, розміщені за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 1235,8 кв. м., реєстраційний №21994641, був вчинений 27.01.2012 року з метою отримання коштів від реалізації вищевказаного майна та задоволення вимог АКБ «Східно-Європейський банк» у розмірі 2 198 824,32 грн., тобто виконавчий напис нотаріусом був вчинений після ухвалення рішення суду від 16.06.2011 року про відмову у позові ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Пунктом 285 розділу 32 «Вчинення виконавчий написів» «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом МЮ України 03.03.2004 р. № 20/5 та зареєстрованої за № 283/8882, яка була чинна на час вчинення вказаного виконавчого напису, передбачалося, у разі вчинення виконавчого напису за договором іпотеки нотаріус перевіряє за даними Державного реєстру іпотек наявність чи відсутність заставної, наявність чи відсутність інших іпотекодержателів. За наявності заставної вчинення виконавчого напису може бути здійснено лише на підставі заяви (вимоги) власника заставної. Правомірність дій при вчиненні даного виконавчого напису не є предметом даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національного банку України - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 червня 2011 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Триголов В.М.