Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 321/1116/17Головуючий у 1-й інстанції Машкіна Н.В.
Пр. № 22-ц/778/506/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Михайлівського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом Запорізького національного технічного університету (надалі - ЗНТУ) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ЗНТУ звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 2168,98 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 30 вересня 2011 року між ЗНТУ та ОСОБА_2 було укладено договір про надання освітніх послуг з підготовки фахівця з вищої освітою № 05070201/154. За вказаним договором ОСОБА_2 була зарахована на 1 курс заочного відділення за контрактом на навчання за спеціальністю «Електричні машини та апарати». П.п. 4.2, 4.3 вказаного договору була передбачена сума оплати за надання освітніх послуг та терміни її сплати в університет. Освітні послуги відповідачу були надані в повному обсязі. Згідно із п.3.3 в разі якщо замовник - студент за власною ініціативою, вирішить з будь-яких причин не продовжувати навчання, він зобов'язаний повідомити про це виконавця в письмовій формі протягом 10 календарних днів. В разі відсутності письмового повідомлення освітні послуги за семестр вважаються наданими до терміну видання наказу про відрахування. Також відповідно до п. 3.4 у випадку дострокового відрахування замовник повинен звернутися до відділу бухгалтерського обліку для остаточного розрахунку і повернення коштів за ненадану освітню послугу або внесення коштів на погашення боргу за надану послугу. Жодна вищезазначена дія відповідачем вчинена не була. Наказом від 18 грудня 2014 року відповідачка була відрахована з університету. За довідкою бухгалтерії ЗНТУ заборгованість відповідачки за надані їй освітні послуги складає 2168,98 грн. як оплата за перший семестр четвертого року навчання. Відповідачу була направлена претензія від 05.12.2016 року за вих. № 39 - 115/3634 з вимогою погасити виниклу заборгованість. До цього часу зазначена заборгованість у сумі 2168,98 грн. відповідачем не погашена.

Рішенням Михайлівського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року (а.с. 25) позовну заяву позивача у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗНТУ суму заборгованості за договором про надання освітніх послуг з підготовки фахівця з вищої освітою № 05070201/154 в розмірі 2168,98 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн., а всього 3768,98 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 34-46) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 49) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 51).

Позивач подав апеляційному суду заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (а.с. 55-57).

У судове засідання 25 січня 2018 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 53-54) представник позивача ЗНТУ та відповідач ОСОБА_2 не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 31 жовтня 2017 року (ухвала апеляційного суду а.с. 49).

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання представника позивача ЗНТУ та відповідача ОСОБА_2 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (а.с. 31).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ЗНТУ у цій справі, керувався ст. ст. 509, 525, 526, 610, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 131, 197, 208-209, 212-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із того, що позовні вимоги позивача у цій справі ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (11 жовтня 2017 року).

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки, відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 45 ЗУ «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах, можуть бути відраховані за невиконання навчального плану.

Згідно із п. 6.1 дія договору припиняється у випадку відрахування замовника - студента з навчального закладу, згідно з законодавством, а також у випадку систематичного порушення або невиконання умов договору.

Так, відповідно до договору за № 05070201/154 між ЗНТУ та ОСОБА_2 було укладено договір про надання освітніх послуг з підготовки фахівця з вищої освіти (а.с. 4).

Згідно із витягом з наказу від 18 грудня 2014 року за № 530-С ОСОБА_2 була відрахована з Запорізького національного технічного університету (а.с. 23).

За довідкою бухгалтерії ЗНТУ заборгованість ОСОБА_2 за надані їй освітні послуги складає 2168,98 грн., як оплата за перший семестр четвертого року навчання (а.с. 3).

05.12.2016 року за вих. № 39-115/3634 ОСОБА_2 була направлена претензія з вимогою погасити заборгованість (а.с. 7), яка до теперішнього часу нею не задоволена.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ЗНТУ у цій справі ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, а тому з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ЗНТУ у цій справі заборгованість в розмірі 2168,98 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача ОСОБА_2 у цій справі, яку вона та її представник у цій справі вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно виходив у цій справі із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного договору сторін у цій справі, якій передбачає попередню (авансову) оплату за надання освітньої послуги (п.1.1, за змістом якого виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника-студента надавати освітні послуги).

Так, за змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не подавала у цій справі зустрічного позову до ЗНТУ про визнання недійсним вищезазначеного договору сторін від 30 вересня 2011 року з будь-яких підстав, у тому числі з у зв'язку із порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» тощо, та останній не був предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі.

Також відповідачем ОСОБА_2 чи представником останньої не було надано у матеріали цієї справи суду доказів того, що за рішенням суду в іншій справі вищезазначений договір був визнаний недійсним повністю чи частково.

Відповідно, зобов'язання за цим договором сторін є обов'язковими для виконання його сторонами та зокрема відповідачем ОСОБА_2

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2, яка навчалась на заочній формі навчання електротехнічного факультету ЗНТУ була відрахована лише 18.12.2014 року (за порушення умов контракту, несплата навчання, наказ, копія а.с. 5), при цьому, також встановлено, що ОСОБА_2 не відвідувала без поважних причин заняття з першого семестру 2014/2015 навчального року, які проводились відповідно до графіку проведення навчально-екзаменаційних сесій для студентів заочної форми навчання у 2014-2015 навчальному році та розкладу занять на літню сесію (заперечення позивача на апеляційну скаргу а.с. 55-56, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 367 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року), тобто освітня послуга позивачем відповідачу надавалась, однак відповідач ухилилась від отримання цієї послуги за власною ініціативою без поважних причин.

Належні, докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Також відповідач ОСОБА_2 не повідомляла ЗНТУ про те, що вона вирішила з будь-яких причин, у тому числі через важкий матеріальний стан її та її родини не продовжувати навчання, а тому плата у розмірі 2168,98 грн. (а.с. 3) за І семестр 2014 року/2015 навчального року була нарахована позивачем відповідачу обґрунтовано на підставі умов вищезазначеного договору сторін.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Неотримання відповідачем ОСОБА_2 претензії ЗНТУ тощо у зв'язку із зміною останньою з 21.10.2014 року місця реєстрації та фактичного проживання не могло бути і не є підставою для звільнення відповідача від сплати вищезазначеної заборгованості на користь позивач у цій справі.

Оскільки, про зобов'язання оплачувати в силу вимог вищезазначеного договору сторін освітні послуги ЗНТУ у відповідний строк відповідач була обізнана при підписанні вищезазначеного договору сторін, екземпляр якого ОСОБА_2 свого часу отримала, що підтверджується підписом останньої на екземплярі договору позивача (копія а.с. 4, зворот).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги ОСОБА_2

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, відповідачем ОСОБА_2 та представником останньої апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміні.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ЗНТУ будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі вигляді судового збору у розмірі 1760,00 грн. (а.с.33), сплаченого нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року цій справі залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складено 29 січня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.