АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 754/10777/15-ц Головуючий у 1-й інстанціїсуддя: Галась І.А.

25 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Семенюк Т.А., Прокопчук Н.О.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інкомстрах» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 69 202,53 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 948,43 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.11.2017 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 69 202,53 грн. та судовий збір в розмірі 948,43 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення дійсним обставинам справи і вимогам закону. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивач має звертатись із вимогою про відшкодування майнової шкоди до ПАТ «СК Інкомстарх» - страховика відповідача. Вказує, що у матеріалах справи не міститься відомостей про розмір фактичних витрат, пов'язаних з проведенням ремонтних робіт автомобіля потерпілої особи, а лише наявний Звіт №1908 дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля, який не відповідає вимогам чинного законодавства, та про проведення якого відповідач не був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/255/2018
Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні відповідач та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав.

Представник ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила, розглянути справу за їх відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позову є обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 69 202, 53 грн., яка є різницею між фактичним розміром шкоди, виплаченим позивачем потерпілій особі (119 202, 53 грн.) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та лімітом відповідальності за Полісом.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.07.2014 о 15 год. 55 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем Ford Scorpio д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Сабурова та вул. Закревського в м. Києві здійснив рух на заборонений (червоний) сигнал світлофору, не переконався в безпеці маневру, не надав дорогу автомобілю Volkswagen Polo Sedan д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, що рухався на дозволяючий сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення (а. с. 6). Відповідно до ПостановиДеснянського районного суду м. Києва від 09.09.2014 подія сталася з вини ОСОБА_1, якого притягнуто до адміністративної відповідальності (а. с. 7).

На момент ДТП автомобіль Volkswagen Polo Sedan д.н.з. НОМЕР_2 належав ТОВ «Порше Лізинг Україна» та був застрахований в ПАТ «СК «Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу №28-0199-0157/12/0813 від 16.12.2013 (а. с. 5). Згідно з даним договором ПАТ «СК «Українська страхова група» взяло на себе зобов'язання виплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП.

Відповідно до Звіту №1908 дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля Volkswagen Polo Sedan д.н.з. НОМЕР_2, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 176 764 грн. (а. с. 10-24).

На підставі страхового акту №ДККА-38766 та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування ТОВ «Порше Лізинг Україна» в розмірі 119 202, 53 грн. відповідно до платіжного доручення від 16.10.2014 за № 25277 (а. с. 25).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ «Інкомстрах», на підставі Полісу №АС/6037496, в якому ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 50 000 грн.

У зв'язку з тим, що фактично розмір, завданої шкоди перевищує встановлений розмір страхової суми, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача різниці, посилаючись на ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона зобов'язується у разі настання певної події виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно дост. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно зі ст. ст. 512,514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника

Правова позиція висловлена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17.02.2016 № 6-2471цс15.

Згідно із частинами другою, п'ятою ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Матеріали справи свідчать, що ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування ТОВ «Порше Лізинг Україна» (потерпілій особі) в розмірі 119 202, 53 грн. відповідно до платіжного доручення від 16.10.2014 за № 25277 (а. с. 25). Цивільно-правова відповідальність винної особи - ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ «Інкомстрах», на підставі Полісу №АС/6037496, в якому ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 50 000 грн.

Таким чином, виникла різниця сплаченого страхового відшкодування та встановленим розміром страхової суми (119 202,53 - 50 000 = 69 202,53 грн.).

У даному випадку до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

В зв'язку з чим до ПАТ «СК «Українська страхова група» перейшло право вимоги у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача по справі.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач повинен звертатися із вимогами до страховика відповідача є необґрунтованими, враховуючи вищевикладене та те, що ліміт відповідальності встановлений в ПАТ «СК Інкомстарх» не покриває шкоду завдану потерпілій особі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні відомості про розмір фактичних витрат, пов'язаних з проведенням ремонтних робіт автомобіля потерпілої особи, а Звіт №1908 не відповідає вимогам чинного законодавства є необґрунтованими.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наявних в матеріалах справи та поданих позивачем щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля, а тому вищевказаний довід ОСОБА_1 не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

За наведених обставин, не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції і посилання відповідача на недоліки звіту на підставі якого було зроблено розрахунок заподіяної третьої особі шкоди.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заподіявши матеріальну шкоду третій особі, ще 29.07.2014 в суді підтвердив той факт, що з цього часу не вчиняв будь-яких дій направлених на її відшкодування.

Такі його дії, колегія суддів визнає фактично, як зловживання ним своїми процесуальними правами, направленими на затягування розгляду справи по суті.

Посилання представника на те, що при вирішенні справи суд першої інстанції не вирішив питання, щодо повернення відповідачу пошкодженого автомобіля, оскільки сума відновлюваного ремонту перевищує вартість автомобіля, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи, що пошкоджений автомобіль належить третьої особі і відповідач не позбавлений можливості звернутися саме до неї з приводу вказаних обставин.

Що стосується даної справи то такі вимоги в даному конкретному випадку розглядатися не могли.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст Постанови складено 29.01.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк