Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/5427/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/945/18 Жукова О.Є.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 27.05.1992 між ним та відповідачем по справі було укладено шлюб, від якого мають двох дітей - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначає, що неповнолітня донька ОСОБА_7 зареєстрована та проживає разом з ним та знаходиться на повному його утриманні.

Починаючи з травня 2016 року, шлюбні відносини між ним та відповідачем припинились, вони почали мешкати окремо та спільне господарство не ведуть.

Зазначає, що дитина проживає з батьком, оскільки саме він усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, на відміну від матері. Він має можливість створення для дитини належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку. Постійно слідкує за станом здоров'я доньки, її розвитком, виховує та піклується про неї.

Натомість, відповідач взагалі самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків, вона не телефонує нашій доньці, не цікавиться станом її здоров'я, залишила дитину без моральної, фізичної та матеріальної підтримки. Вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що безумовно, відображається на психологічному розвитку дитини.

До того ж, починаючи з 01 березня 2017 року відповідач залишилась без основного місця роботи та не вчиняє жодних дій, спрямованих на пошук нової роботи.

Весь свій вільний час відповідач проводить з невідомими мені особами, з якими вона розважається та взагалі забула про власну доньку. Відповідач зловживає спиртними напоями, її неодноразово бачили в стані сильного алкогольного сп'яніння, вона не усвідомлює значення своїх дій та не несе за них відповідальність.

Про такі ганебні дії власної матері знає їх неповнолітня донька, це спричиняє їй біль, моральні страждання та відчуття безпорадності та сорому за власну матір.

Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не турбується про фізичне, психічне здоров'я, духовний та розумовий розвиток своєї доньки, не підтримує з нею зв'язків, не допомагає ані матеріально, ані морально, самоусунулася від виконання батьківських обов'язків.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнути з відповідача усі судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 640,00 гривень.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, є сторони у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, однак вказане рішення суду не набрало законної сили, через його оскарження відповідачем ОСОБА_3 в апеляційному порядку.

З травня 2017 року дитина ОСОБА_7 проживає разом з батьком ОСОБА_5, який займається вихованням доньки , матеріально її забезпечує. Зазначена обставина відповідачем ОСОБА_3 не оспорювалася, як і та обставина, що з цього часу вона з донькою не спілкується.

Згідно довідки Запорізької гімназії № 28, ОСОБА_7 навчається в 10-А класі. Дівчинка проживає разом з батьком ОСОБА_5 , який дбає про дитину, цікавиться успішністю навчання доньки, сумлінно виконує свій батьківський обов'язок, відвідує гімназію та батьківські збори.

Судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 171 СК України була вислухана думка неповнолітньої ОСОБА_7, яка висловила, що наполягає на позбавленні її матері ОСОБА_3 батьківських прав відносно неї. Також пояснила, що з травня 2017 року вона з матір'ю не спілкується, остання не виявляє до неї батьківської турботи та піклування. Її вихованням та матеріальним забезпеченням повністю займається батько. Також ОСОБА_7 зазначила, що на протязі останніх двох років, навіть в той час, як її батьки проживали разом, вона неодноразово бачила матір у стані алкогольного сп'яніння, мати поводилася аморально, показували їй свої фото інтимного характеру, зраджувала батьку. Наразі вона не бажає через поведінку матері, яка на неї має негативний вплив, спілкуватися з нею, їй соромно мати таку матір.

Допитані в судом першої інстанції свідки також пояснили, що ОСОБА_7 проживає з батьком ОСОБА_5 ОСОБА_3 фактично самоусунулася від виконання батьківських обов'язків, часто перебувала у стані алкогольного сп'яніння, в цей час поводилася агресивно та аморально. Зокрема, свідок ОСОБА_10 зазначив, що він особисто бачив мобільний телефон ОСОБА_3, на якому були фото порнографічного характеру, та зі слів ОСОБА_5 йому відомо, що дитина бачила ці фото.

Висновком орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 27.11.2017 року визнано можливим позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Комісія, розглянувши питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, запросивши на засідання позивача та відповідача, вислухавши їх особисті пояснення з приводу даного питання, прийшла до зазначеного вище висновку. Тобто, сторони особисто були присутніми на засіданні комісії, особисто надавали пояснення стосовно винесеного на розгляд комісії питання, тому доводи апеляційної скарги в частині однобічності та необґрунтованості висновку є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд, перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що наявні правові підстави для задоволення позову та позбавлення батьківських прав відповідача.

Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та свідоме нехтування ними підтверджено наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, як письмовими, так і показаннями свідків, яким суд першої інстанції дав належну оцінку і які не спростовані відповідачем в ході розгляду справи.

При розгляді справи апеляційним судом, наявність інтересу до дитини відповідач також обґрунтував фактом оскарження нею рішення про позбавлення батьківських прав. Разом з тим, сам факт заперечення відповідача проти позову та оскарження судового рішення про позбавлення її батьківських прав не може свідчити про прояв інтересу до дитини. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дитини відповідач не вчиняла, активна дієва позиція відповідача відсутня. Документальних доказів, які б свідчили про дійсність таких намірів, відповідачем надано не було. Тому доводи апеляційної скарги, щодо дій позивача у перешкоді відповідачу у здійсненні своїх батьківських обов'язків є необґрунтованими.

Посилання у апеляційній скарзі на докази, як датуються 21.11 2017 року обгрунтовано, судом першої інстанції не взяті до уваги, оскільки зазначені дії направлені лише на досягнення позитивного рішення для відповідача і не містять посилань на спрямовані дії відповідача, не надано таких доказів і до апеляційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2017 року по цій справі без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: