Справа № 355/1603/17
Провадження № 2/355/78/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року Баришівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Коваленка К.В.

з участю секретаря Ющенко Л.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться частка житлового будинку та знесення самочинно збудованого сараю,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з зазначеним позовом звернувся позивач, свої вимоги мотивує тим, що 29 грудня 1977 року сторони, позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право на спадщину по закону на 1/2 частку майна належного їх батьку, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На даний час позивач постійно проживає у частині будинку по провулку Залізничний № 3 в смт Баришівка Київської області, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Напроти входу у житлове приміщення позивача на відстані 3-х метрів знаходиться сарай відповідачки. Вважає, що дана будівля була побудована відповідачкою в порушення вимог Законів України «Про архітектурну діяльність», «Про пожежну безпеку», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Просить суд захистити своє право та усунути перешкоди у здійснені права користування земельною ділянкою та зобов'язати відповідача ОСОБА_2 знести самочинно збудоване майно за рахунок відповідача.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 зазначили, що відповідно до ухвали Баришівського районного суду Київської області від 28.03.2008 року між сторонами була затверджена мирова угода по справі про виділення частки у спільній частковій власності та припинення права власності. Згідно вказаної мирової угоди між сторонами було проведено розподіл спільного майна та визначено порядок користування земельною ділянкою. На підставі вказаного рішення суду в 2012 році сторони звернулись до Баришівської селищної ради та отримали рішення від 16.02.2012 року за № 203-12-06 «Про надання громадянам згоди на виготовлення техдокументації із землеустрою щодо виготовлення документів, які посвідчують право власності на земельні ділянки». Таким чином оскільки в зазначеній ухвалі за відповідачем визнано право власності на спірну будівлю та визначений порядок користування земельними ділянками, спірна будівля вже існувала на той час , позивачу було про неї відомо, та вона не мала жодних заперечень щодо її розташування та порядку використання. Факт звернення позивачки разом з відповідачем до Баришівської селищної ради в 2012 році свідчить про те, що позивачці було відомо про вказане рішення суду та вона його не оскаржувала. Таким чином з часу розподілу майна та винесення ухвали від 28.03.2008 року до часу звернення до суду пройшло 9 років, з моменту звернення позивача до Баришівської селищної ради в 2012 році пройшло більше 5 років. Вважає, що позивач пропустила строк позовної давності та на підставі 257-267 ЦК України просить застосувати строк позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлений позов підтримав в повному обсязі, відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти позову заперечили та просять застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи суд вважає заявлений позов не мотивованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотивуючи свої вимоги позивач надав суду в якості доказів копію свідоцтва про право на спадщину по закону від 29.12.1977 року, та копію плану земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_1 від 27.12.1967 року. Під час підготовки справи до розгляду та до початку розгляду справи по суті позивачу направлялась ухвала суду, а представнику позивача двічі роз'яснювались права, також роз'яснювався порядок подання доказів відповідно до ст.83 ЦПК України, суд зазначав, що всі докази ,якими сторони мотивують свої вимоги повинні бути подані суду до початку розгляду справи по суті. В підготовчому судовому засіданні представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог та копію Акту прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 29.12.1983 року та копію зведеного акту від 21.02.1984 року. Жодних заяв про неможливість надати докази чи про витребування доказів від позивача та його представника не надходило. Таким чином позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт самочинної забудови, оскільки позивач посилається на копію свідоцтва про право на спадщину по закону від 29.12.1977 року та копію плану земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_1 від 27.12.1967 року а спірна будівля розташована за адресою АДРЕСА_1, доказів про зміну нумерації домогосподарств по АДРЕСА_1 позивач суду не надав, про витребування такого доказу не клопотав, тому суд вважає, що недоведена належність даних документів до даного спору.

Разом з тим суд приймає до уваги, те що відповідачем визнана наявність на території спільного домоволодіння сараю, та факт розташування даної будівлі в безпосередній близькості від входу в будинок який збудувала позивач. Разом з тим суд приймає до уваги пояснення відповідача, що вказана будівля була збудована ще у 80 роках під час забудови домоволодіння та не порушувала жодних санітарних чи пожежних норм. В 2008 році, після розділу будинку за мировою угодою, позивачка ОСОБА_4, на виконання вимог п. 3 ухвали від 28.03.2008 року, заклала дверні прорізи з кімнати № 5 в коридор № 6, та влаштувала вхід на подвір'я, при цьому позивачка мала вибір влаштувати вихід з кімнат №4 або №5, проте влаштувала даний вхід саме на проти сараю, таким чином створивши умови порушення санітарних та пожежних норм.

Дана обставина підтверджена в судовому засіданні як письмовими доказами( ухвалою Баришівського районного суду від 28.03.2008 року а.с.18-20), так і показами представника позивача ОСОБА_1, який пояснив в судовому засіданні, що позивач, після укладення з відповідачем мирової угоди, затвердженої ухвалою Баришівського районного суду від 28.03.2008 року, влаштувала вихід з будинку без отримання буд-яких дозволів та погодження з відповідними службами.

Відповідно до діючого законодавства самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено раніше позивач не надав суду жодного доказу який би доводив, що спірний сарай збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Також позивач не надав суду доказів того, що вказаною будівлею порушуються його права, та іншим способом дані порушення усунути неможливо.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Таким чином як зазначено судом позивач та його представник не надали суду доказів які доводять обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, порушення права на яке посилається позивач виники в наслідок проведення перебудови будинку самим позивачем, без отримання відповідних дозволів, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Щодо вирішення питання про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне, враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об'єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва, тому в задоволенні даного клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 229, 263-265, України, ст.ст.257,257,261,267 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться частка житлового будинку та знесення самочинно збудованого сараю відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Повний текст рішення виготовлено 06.02.2018 року.

Суддя Баришівського

районного суду К. В. Коваленко