АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 688/1572/17
Провадження № 22-ц/792/250/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:головуючої-судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю позивача, представника органу ДВС, третьої особи,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Шепетівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Державної казначейської служби, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - державний виконавець Шепетівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Давидюк Валентина Володимирівна, про відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Державної казначейської служби на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2017 року (суддя Березова І.О.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом до відповідачів, вказував, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2010 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, 70, 75 КК України та присуджено стягнути на його користь, як потерпілого, 1751,90 грн. матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди та 7000 грн. витрат за надання юридичної допомоги, а всього 58 751,90 грн. В травні 2013 року ним було подано дублікат виконавчого листа №1-207, від 08.08.2013 року до Шепетівського міськрайонного відділу ДВС. 29 січня 2014 року постановою державного виконавця Давидюк В.В. йому було повернуто виконавчий лист без виконання. Вказана постанова була оскаржена в судовому порядку, суд визнав неправомірною постанову державного виконавця Давидюк В.В. Однак з травня 2013 року і по червень 2016 року державним виконавцем так і не було виконане судове рішення, до боржника не було застосовано всіх заходів, передбачених законом, крім того, державний виконавець самовільно зменшила суму боргу. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 17.03.2017 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця по виконанню виконавчого листа № 1-207/2010 року. Внаслідок неправомірних дій Державної виконавчої служби в особі державного виконавця Давидюк В.В. йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок невиплати йому коштів, неналежного виконання судового рішення, постійного лікування на протязі восьми років за свій кошт, а не за кошти боржника, який спричинив йому шкоду каліцтвом, систематичне звернення до адвокатів для захисту своїх прав. Такі обставини негативно вплинули на його звичайний уклад життя, що позначилось на загальному психологічному та фізичному стані та призвело до душевних страждань. Крім того, довготривала неправомірна бездіяльність державного органу призвела до істотного знецінення стягнутого відшкодування. Тому просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України на його користь 50000 грн. моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю Шепетівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 6000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 17.03.2017 року доведено довготривалу бездіяльність та неправомірні дії державного виконавця по виконанню виконавчого листа № 1-207/2010 від 08.05.2013 року з травня 2013 року і по червень 2016 року. Також судом не враховано, що боржник йому заподіяв шкоду каліцтвом, завдав непоправної шкоди його здоров'ю, він постійно лікується. Бездіяльність державного виконавця призвела до знецінення присуджених коштів.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю. Апелянт вказує, що лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету, а не відповідає за зобов'язаннями Держави або державних органів. Позивачем не надано належних доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди та її розміру.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 підтримав свою апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, просив відхилити апеляційну скаргу ДКС України.

Представник органу ДВС, третя особа підтримали апеляційну скаргу ДКС України і просили відхилити скаргу ОСОБА_2 як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суду апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2010 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ст. 70, 75 КК України. На користь потерпілого ОСОБА_2 з нього присуджено стягнути 1751,90 грн. матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди та 7000 витрат за надання юридичної допомоги, а всього - 58 751,90 грн.

В травні 2013 року ОСОБА_2 подав до Шепетівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області дублікат виконавчого листа №1-207, виданий 08.05.2013 року, де він перебуває на примусовому виконанні.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 17.03.2017 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Шепетівського міськрайвідділу ДВС по примусовому виконанню виконавчого листа № 1-207/2010, виданого 08.05.2013 року Шепетівським міськрайонним судом на виконання вироку Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2010 року з травня 2013 року і по червень 2016 року.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що бездіяльністю посадової особи Шепетівського відділу ДВС позивачу завдана моральна шкода, на відшкодування якої слід стягнути 6000 грн.

Доводи апеляційної скарги ДКС про хибність такого висновку є безпідставними.

Так, Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» та Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Факт протиправної бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні про стягнення коштів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди встановлено рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 17.03.2017 року. Цим судовим рішенням встановлено, що в період з травня 2013 року по червень 2016 року державним виконавцем Давидюк В.В. не було застосовано до боржника всіх необхідних заходів, передбачених чинним законодавством. Крім того, державний виконавець безпідставно зменшила суму боргу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України ці обставини є встановленими і не підлягають доказуванню.

Колегія суддів констатує, що ОСОБА_2 більш як три роки зазнає душевних страждань у зв'язку з протиправною бездіяльністю державного виконавця, що зумовила тривале невиконання судового рішення на його користь. Виконавче провадження про стягнення коштів з боржника на користь позивача з очевидністю є надмірно тривалим.

Це зумовило порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, необхідність докладати зусиль щодо періодичного лікування за власний кошт, а також вживати заходів щодо захисту в судовому порядку свого порушеного права.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин під час розгляду справи, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку згідно з ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що неправомірними діями державного виконавця, які полягають у бездіяльності та тривалому невиконанні рішення суду позивачу була заподіяна моральна шкода, у відповідності до принципів розумності, справедливості, обґрунтовано визначив розмір відшкодування завданої моральної шкоди у 6000 грн.

Наведене спростовує доводи позивача щодо недостатнього розміру відшкодування моральної шкоди.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведеності факту заподіяння моральної шкоди.

Так, згідно із частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на виконання судового рішення як стадію цивільного процесу. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні

Європейський суд з прав людини в пункті 100 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Державної казначейської служби України 704 грн. судового збору в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 26 січня 2018 року.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуюча у першій інстанції:Березова І.О. Провадження № 22-ц/792/250/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 30