Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 428/5948/14-ц

провадження № 61-1105св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»,

представник позивача - Сімейко Алла Іванівна,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: Комунальне підприємство «Сєвєродонецькі теплові мережі», Комунальне підприємство «Житлосервіс «Ритм»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» на рішення апеляційного суду Луганської області від 10 лютого 2016 року у складі суддів Дронської І. О., Борисової Є.А., Карташова О.Ю.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2014 рокуДержавне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (далі - ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль») звернулося до суду з позовом доОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Сєвєродонецькі теплові мережі» (далі - КП «Сєвєродонецькі теплові мережі»), Комунальне підприємство «Житлосервіс «Ритм» (далі - КП «Житлосервіс «Ритм») про стягнення боргу за спожиту енергію.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі укладеного між сторонами договору про постачання теплової енергії гарячій воді № 403 від 01 березня 2007 року та фактичним постачанням теплової енергії на опалення до нежитлового приміщення відповідача на його ім'я було відкрито особовий рахунок. У період опалювальних сезонів з березня 2011 року по квітень 2011 року та з жовтня 2011 року по квітень 2012 року відповідачу поставлено теплову енергію у вигляді гарячої води на централізоване опалення на загальну суму 9 787 грн 56 коп, але у добровільному порядку відповідач сплатити ці рахунки відмовляється. 31 січня 2011 року відповідач звернувся до підприємства з заявою про розірвання договору на теплопостачання на підставі п.10.2. зазначеного договору. З метою недопущення споживання теплової енергії без письмового оформлення, відповідачу неодноразово направлялися проекти договорів щодо постачання теплової енергії та її отримання, однак відповідачем відхилялися. 11 квітня 2012 року відповідач припинив свою діяльність у якості фізичної особи - підприємця, але продовжував використовувати нежитлове приміщення для функціонування магазину.

Позивач вважає, що відсутність договору не є підставою для звільнення відповідача від оплати заборгованості, оскільки останній фактично перебуває з позивачем у договірних правовідносинах.

ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» просило стягнути з ОСОБА_2 на користь підприємства основний борг у сумі 9 787 грн 56 коп, 3 % річних у сумі 246 грн 37 коп. та судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

09 лютого 2015 року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» суму основного боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 9 787 грн 56 коп., 3 % річних у розмірі 246 грн 37 коп. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим,що відповідач як власник нежитлового приміщення користуючись послугами протягом деякого часу, своїми діями підтвердив наявність між позивачем та відповідачем фактичних договірних відносин. Тому встановлено, що відповідач станом на 10 лютого 2013 року включно за період з березня 2011 року по лютий 2012 року за березень 2012 року та квітень 2012 року має заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 9 787 грн 56 коп.

10 лютого 2016 року рішенням апеляційного суду Луганської області рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що між сторонами відсутній договір на поставку теплової енергії як товарної продукції і розрахунок заборгованості в сумі 9 787 грн 56 коп. не відповідає Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630. З вимогою щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості саме за надані послуги з централізованого опалення, з наданням відповідного рахунку із застосуванням тарифів, встановлених органами місцевого самоврядування, позивачем не заявлено.Тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

11 березня 2016 року ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Луганської області від 10 лютого 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дав неправильну юридичну оцінку обставинам, що мають значення для справи, ухилився від розгляду питання, яке має значення для вирішення такої категорії справ: чи відключене нежитлове приміщення відповідача від мереж централізованого опалення, неправильно визначився з характером спірних правовідносин, змістом правової вимоги, матеріальним законом, який регулює спірні правовідносини, неправильно витлумачив норми матеріального права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, оскільки між сторонами відсутній договір на поставку теплової енергії як товарної продукції. Позивач з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості саме за надані послуги з централізованого опалення, з наданням відповідного рахунку із застосуванням тарифів, встановлених органами місцевого самоврядування не звертався. Однак такі висновки суду спростовуються матеріалами справи.

Зокрема судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 грудня 2003 року квартира № АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 Вказаний будинок знаходиться на балансі КП «Житлосервіс «Ритм».

Рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 571 від 27 лютого 2007 року затверджено акт про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів, реконструйованого з квартири. КП «Житлосервіс «Ритм» доручено вивести вказану квартиру з житлового фонду. Магазину продовольчих товарів присвоєно поштову адресу: місто Сєвєродонецьк, вул. Менделєєва, буд. 58/50.

Судом встановлено, що між сторонами склалися договірні відносини, відповідно до яких сторони взяли на себе наступні зобов'язання: ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» - надавати послуги з теплопостачання, а ОСОБА_2 - дотримуватись Правил з надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення та своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії за діючими тарифами на підставі відкритого на його ім'я особового рахунку.

01 березня 2007 року між підприємством та відповідачем ОСОБА_2, на той час фізичною особою-підприємцем, було укладено договір № 403 про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого на ім'я відповідача було відкрито особовий рахунок, на якому обліковується нарахування за спожиту енергію із застосуванням тарифів для купівлі-продажу теплової енергії у гігакалоріях ( Гкал) для споживачів категорії «інші споживачі» для будинків без лічильників, здійснені оплати, заборгованість, а також інша інформація.

01 березня 2011 року зазначений договір було розірвано, у подальшому від укладання договору відповідач ухиляється.

На час виникнення між сторонами правовідносин щодо опалення нежитлового приміщення, що належить відповідачу ОСОБА_2 та постачання гарячої води, останній був зареєстрований як фізична особа- підприємець (а. с. 12, т.1).

11 квітня 2012 року ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність у якості фізичної особи-підприємця (а. с. 12, т. 1).

Судами встановлено, що заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача, виникла у період, у який відповідач ОСОБА_2 діяв на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 24 травня 2006 року, а саме в опалювальний період з березня 2011 року по лютий 2012 року, з березня 2012 року по 05 квітня 2012 року (а. с. 9, т. 1).

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Згідно з пунктом 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, споживач теплової енергії, зокрема, зобов'язаний:дотримуватися вимог нормативно - технічних документів та договору; забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання; погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, яке призводить до порушення теплового балансу будинку, будівлі (споруди). Пунктом 41 зазначених Правил встановлено, що споживач несе відповідальність, зокрема за: технічний стан, обслуговування та експлуатацію системи теплоспоживання, що перебуває у межах його балансової належності (експлуатаційної відповідальності); самовільне переобладнання системи теплоспоживання.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2, якому належить нежитлове приміщення - магазин продовольчих товарів за адресою: місто Сєвєродонецьк, вулуця Мендєлєєва, 58/50, не належить до категорії споживачів «населення» чи «бюджетні установи», а належить до категорії «інші споживачі», суд дійшов висновку про правильність обчислення позивачем суми боргу відповідача зі сплати за спожиту теплову енергію.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач має заборгованість зі сплати за спожиту теплову енергію за період з березня 2011 року по лютий 2012 року, за березень 2012 року та квітень 2012 року у розмірі 9 787 грн 56 коп., що підтверджується рахунками за теплову енергію за березень 2011 року - лютий 2012 року від 29 лютого 2012 року, за березень 2012 року від 31 березня 2012 року та квітень 2012 року від 30 квітня 2012 року, які складено, виходячи з кількості спожитої відповідачем теплової енергії в Гкал, та які є актами здавання - приймання поставленої теплової енергії на опалення нежитлового приміщення відповідача. На підставі частини другої статті 625 ЦК України, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання з оплати наданих позивачем рахунків, відповідач має сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми у розмірі 246 грн 37 коп.

Апеляційний суд у порушення статтей 303-316 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) на зазначене вище уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Отже, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржене рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без додержання норм матеріального права. У зв'язку з наведеним, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, рішення апеляційного суду Луганської області від 10 лютого 2016 року скасувати, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2015 року залишити в силі.

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення районного суду.

Керуючись статтями 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 10 лютого 2016 року скасувати, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В. І. Крат

В. П. Курило