АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/789/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Батрин О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», 3-особа:

ОСОБА_3

про повернення грошових вкладів

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 р. відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_3 про повернення грошових вкладів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати частково рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 р. та постановити нове рішення, яким задовольнити частину вимог, а саме: стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про відкриття та ведення поточного рахунку № НОМЕР_1 від 08.02.2013 р. в сумі 35 857,12 грн., а витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 р., до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 08 лютого 2013 р. між сторонами ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про відкриття та ведення поточного рахунку № НОМЕР_1, на який надходили пенсійні кошти (а.с. 12-13).

Відповідно до виписки від 28.01.2016 р. по рахунку № НОМЕР_1 на вказаний рахунок за період з 05.03.2013 р. по 09.10.2015 р. надійшли пенсійні кошти на загальну суму 129 047,08 грн. (а.с. 15-16).

7.03.2013 р. пенсійні кошти в сумі 28 074 грн. були зняті з пенсійного рахунку (а.с. 18) та в той же день ця сума доповнена коштами позивача до 30 000 грн. та внесена на депозитний рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 18).

Рахунок № НОМЕР_2 відкрито відповідно до договору про вклад «Ощадний» № НОМЕР_2 (з пролонгацією та капіталізацією процентів) від 07.03.2013 р. (а.с. 19-20), укладеного сторонами.

7.03.2013 р. між сторонами укладено договір № НОМЕР_6 на відкритгя та ведення поточного рахунку «Для виплат» (а.с.21), відповідно до п.1.3 якого строк розміщення вкладу складає 6 місяців з дати укладення договору.

Через 6 місяців, 06.09.2013 р., між сторонами укладено договір про вклад «Універсальний» № НОМЕР_3 (а.с.22-23).

Депозитні кошти, разом з поповненнями, що надходили з пенсійного рахунку та процентами, що обліковувалися на рахунку № НОМЕР_2 в сумі 47 865,00 грн. було переведено на рахунок № НОМЕР_3 (а.с. 24-25).

12.03.2014 р. договір про вклад «Універсальний» був переукладений шляхом підписання заяви -договору № НОМЕР_4 про вклад «Класичний» (з пролонгацією, договір про Класичний» № 1) (а.с. 26).

Депозитні кошти, разом з поповненнями, що надходили з пенсійного рахунку та проценти, що обліковувалися на рахунку НОМЕР_5 повинні бути перераховані на рахунок № НОМЕР_4, відкритий відповідно до заяви-договору про вклад «Класичний» №1 в сумі 65 000 грн.

Як встановлено судом, з виписки по рахунку № НОМЕР_4 (а.с.74-75) вбачається, що 12.03.2014 р., тобто в день підписання заяви-договору про вклад «Класичний» від 12.03.2014 р., на вказаний у ньому рахунок позивачем було перераховано лише 5 000 грн., а не 65 000грн., як стверджує позивачка.

В подальшому, на вказаний рахунок будь-які кошти позивачем не вносились, сума на рахунку збільшувалась лише за рахунок нарахованих процентів по вкладу.

Вказаний вклад, разом з нарахованими на нього процентами у загальній сумі 5 919,60 грн. був переказаний банком 12.09.2015 р. на рахунок для виплат № НОМЕР_6, з якого в подальшому кошти у сумі 5 900 грн. були видані готівкою позивачці через касу банку 18.09.2015 р., що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_6 (а.с.76-77) та заявою на видачу готівки від 18.09.2015 р. (а.с. 78).

Постановлюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивачки про стягнення суми 98 041,08 грн., а також 3 % річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому відмовив у цій частині позовних вимог.

Рішення суду в цій частині не оскаржено.

В апеляційній скарзі позивачка просила скасувати це рішення тільки в частині стягнення суми за договором про відкриття та ведення поточного рахунку № НОМЕР_1 від 08.02.2013 р. в розмірі - 35 857,12 грн., яка складається з 35 805,15 грн. - суми основного боргу, 52,97 грн. - 3 % річних; в іншій частині рішення суду не оскаржено.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з банку коштів в сумі 35 805,15 грн. за договором про відкриття та ведення поточного рахунку № НОМЕР_1 від 8.02.2013 р., виходячи з того, що вказані кошти були зняті особисто позивачкою і було закрито відповідний рахунок.

Проте, із такими висновками суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Судом встановлено, що 8 лютого 2013 р. між сторонами укладено договір № НОМЕР_1 про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної карки та про надання кредиту (овердрафту) (а.с.79-80), на підставі якого головним експертом відділення банку № 1 у м. Ужгород ОСОБА_3 було відкрито позивачу пенсійний картковий рахунок № НОМЕР_1, до якого емітовано іменну картку VISA Unembossed № НОМЕР_7 (картка 1), яка з конвертом з ПІН-кодом до неї була отримана позивачкою 07.03.2013, що засвідчується її особистим підписом на розписці про отримання картки зі строком дії картки з 03.02.2013 по 28.02.2014 р. (а.с. 81).

Згодом до пенсійного карткового рахунку позивачки були емітовані інші платіжні картки, разом з конвертами з ПІН-кодами до них, що підтверджується підписами на розписках про видачу карток (а.с. 82-85):

- VISA Unembossed НОМЕР_8 (картка не використовувалась), отримана позивачкою - 17.02.2014 р., строк дії картки - 08.02.2013-28.02.2015;

- VISA INSTANT № НОМЕР_9 (картка 2), отримана 13.11.2014 р., строк дії картки - 11.09.2014-30.09.2015;

- VISA INSTANT № НОМЕР_10 (картка 3), отримана - 13.02.2015 року, строк дії картки - 11.09.2014-30.09.2015;

- VISA Unembossed НОМЕР_11 (картка №4), отримана 13.02.2015 р., строк дії картки - 13.02.2015-29.02.2016.

З виписок руху коштів по пенсійному картковому рахунку та емітованим до нього платіжним карткам позивачки вбачається, що кошти, які надходили на пенсійний картковий рахунок позивачки, знімались готівкою через касу банку, через ATM(банкомати) щомісячно, або автоматично переводились на депозитні рахунки ОСОБА_1 (а.с. 86-90).

Загальна сума, яка була знята з пенсійного карткового рахунку по картці 1 становила суму 28 074 грн., по картці 2 -21 000 грн. (а.с. 86-91), по картці 3 - 21 600, по картці 4 - 4 590 грн.

Пенсійний картковий рахунок позивачки НОМЕР_1 був закритий на підставі її заяви від 01.02.2016 р., поданої у Відділенні № 9, м. Ужгород (а.с. 92).

На час закриття пенсійного карткового рахунку - 01.02.2016 року, будь-які кошти на ньому були відсутні.

Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що кошти з пенсійного карткового рахунку були зняті ОСОБА_1 особисто, а позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь суми 35 805,15 грн., а також 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України від вказаної суми за договором про відкриття та ведення поточного рахунку № НОМЕР_1 від 08.02.2013 р. задоволенню не підлягають.

Проте, обґрунтовуючи апеляцію в цій частині ОСОБА_1 посилається на те, що нею не були отримані вказані платіжні картки, що розписок у їх отриманні вона не підписувала, що коштів із вказаного рахунку за цими картками вона не отримувала, не знімала сама і нікому на доручала, вважає, що кошти були зняті іншою особою без її відома.

З метою належного повного з«ясування обставин у даній справі судом апеляційної інстанції була призначена почеркознавча експертиза, згідно висновку якої від 29.11.2017 р. №4/291 підписи від імені ОСОБА_1 в договорі про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, та про надання кредиту (овердрафту) від 8.12.2013 р. № НОМЕР_1 та розписках про отримання карток № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 виконані громадянкою ОСОБА_1; підписи у розписках про отримання карток № НОМЕР_9, № НОМЕР_10, № НОМЕР_11 -виконані не громадянкою ОСОБА_1, а іншими особами (а.с.24, т.2).

За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судова колегія вважає, що доводи позивачки про те, що вона не отримувала платіжних карток № НОМЕР_9, № НОМЕР_10, № НОМЕР_11 у відповідача, заслуговують на увагу.

Також, з матеріалів справи вбачається, що за вказаними платіжними картками було знято кошти у сумах : по картці -1 НОМЕР_7 - 28 074 грн. (знято позивачкою);

по картці 2- НОМЕР_9 -21 000 грн. (а.с. 86-91), по картці 3 - № НОМЕР_10 - 21 600, по картці 4 - № НОМЕР_11 - 4 590 грн.; всього на загальну суму 47190 грн.

Оскільки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені вище платіжні картки позивачка у відповідача не отримувала, отже, і не могла ними скористатися, тому суд вважає, що належні позивачці кошти за вказаними платіжними картками підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Оскільки, позовні вимоги за платіжними картками заявлено на суму 35 857,12 грн. (з урахуванням 3% річних), тобто, меншу за фактичну - 47190 грн., то позов в цій частині підлягає задоволенню саме у сумі 35 857,12 грн.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що рішення суду в частині стягнення суми 35857,12 грн. за договором про відкриття та ведення поточного рахунку НОМЕР_1 не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. В решті рішення належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва вад 30 травня 2017 р. в частині відмови у стягненні суми 35 857,12 грн. скасувати і постановити нове, яким стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про відкриття та ведення поточного рахунку № НОМЕР_1 від 8.02.2013 р. в сумі 35 857,12 грн., яка складається з 35805,15 грн. - суми основного боргу та 52,97 грн. - 3% річних; в решті рішення - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 6.02.2018 р.

Головуючий : Судді :