Справа № 712/2-1068/2010
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якого діє адвокат ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду постановленої 01 грудня 2017 року головуючим суддею Придачук О.А. про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2010 року в справі за позовом Акціонерного банку «Київська Русь» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановила:

АБ «Київська Русь» звернувся у суд із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2010 року даний позов задоволено.

Та 02 жовтня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01 грудня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2010 року залишено без розгляду.

Заперечуючи зміст даної ухвали, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування даної ухвали з направлення справи до суду першої інстанції для розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 липня 2010 року зазначений позов АБ «Київська Русь» задоволено (а.с.30-32).

Відповідно до ст. 228 ЦПК України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів із дня отримання його копії.

02.10.2017 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд зазначеного заочного рішення (а.с.34-37).

Згідно ч. 2 ст. 72 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачу направлялася копія заочного рішення супровідним листом від 07.07.2010 року (а.с.33). Також суд, послався на практику ЄСПЛ, зокрема у справі «Пономарьов проти України».

Однак, із даним висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

Зі змісту ч. 2 ст. 228 ЦПК України слідує, що перебіг десятиденного строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення розпочинається саме з моменту отримання відповідачем копії такого рішення, а не з моменту направлення йому такої копії супровідним листом.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_2 отримав копію рішення, яке йому надсилалося згідно вищевказаного супровідного листа від 07.07.2010 року.

Натомість достеменно можна встановити, що про існування рішення представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3В, дізнався під час ознайомлення з матеріалами справи 20.09.2017 року.

Заява про перегляд заочного рішення подана 02.10.2017 року, тобто на протязі десятиденного строку (враховуючи вихідні) з моменту ознайомлення адвоката ОСОБА_3 з матеріалами справи.

За таких обставин, суд дійшов помилкового висновку щодо пропуску ОСОБА_2 строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Посилання суду на відповідну практику ЄСПЛ, зокрема на рішення в справі «Пономарьов проти України» є помилковим, оскільки обставини даної справи є дещо іншими. Так, справа «Пономарьов проти України» стосується питання щодо безпідставного поновлення строку на подання певної заяви (скарги). В даному ж випадку питання про поновлення строку не вирішувалася, такий строк фактично ОСОБА_2 не пропущено виходячи з імперативних приписів ч. 2 ст. 228 ЦПК України (в редакції чинній до 15.12.2017 р.).

Крім того, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 був повідомлений лише про судове засідання призначене на 08.12.2009 року, після чого справа декілька разів перекладалася. Доказ повідомлення ОСОБА_2 про наступні судові засідання, в тому числі й призначене на 07.07.2010 року матеріали справи не містять.

Таким чином, неподання ОСОБА_2 заяви про перегляд заочного рішення відразу після його ухвалення, зумовлено в першу чергу неналежними діями суду, який не виконав свого процесуального обовязку щодо повідомлення сторони про час і місце судового розгляду та стосовно направлення такій стороні копії оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якого діє адвокат ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01 грудня 2017 року про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення, скасувати, та направити справу для продовження розгляду заяви про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді