Справа № 342/1196/17
Провадження № 2/342/114/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивував тим, що його батьками є ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10, та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11. Після смерті матері з 2013 р. позивач проживав з батьком в будинку АДРЕСА_1, що належить померлому на праві особистої власності на жилий будинок від 21.04.1987 р. При житті 11 вересня 2007 р. ОСОБА_4 зробив письмове розпорядження на випадок своєї смерті, яким все своє майно заповів позивачу. З метою реалізації свого спадкового права позивач звернувся до нотаріуса із заявою про оформлення власності на спадкове майно, до якого входить будинковолодіння АДРЕСА_1, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, оскільки спадкове господарство зареєстровано як колгоспний двір, головою якого був спадкодавець. Кожному із членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 р., належала відповідна частка житлового будинку, які визначити неможливо. Згідно із записами погосподарської книги № 8 (особовий рахунок № 332) Вербівцівської сільської ради станом на квітень 1991 р. у спадковому господарстві були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - голова двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 - дружина спадкодавця, померла ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 - син спадкодавця - позивач. З приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не звертався ніхто. Спадкодавець письмовим заповітом розпорядив на користь позивача все своє майно. Позивач допомагав батькам у веденні господарства та обслуговуванні житла. З 2013 р. позивач фактично проживає у вказаному будинку, несе витрати по утриманню в належному стані, обробляє земельну ділянку, виготовив технічну документацію на будинок за власні кошти, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору.

В судовому засіданні позивач суду пояснив, що після смерті батька ОСОБА_4 звернувся в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Оскільки господарство, головою якого був батько, відносилося до колгоспного двору, частки в господарстві між членами двору не визначені, тому нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом. На час смерті батька разом з ним в АДРЕСА_1 проживали його сини - позивач та відповідач.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечує щодо визнання за братом ОСОБА_1 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Із копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 21 квітня 1987 р., виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 44 від 11 березня 1987 р., встановлено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4.

Відповідно до рішення № 340 двадцятої сесії Вербівцівської сільської ради шостого демократичного скликання від 03.01.2013 р. «Про впорядкування назв вулиць, номерів будинків у селі Вербівці Вербівцівської сільської ради» змінено нумерацію житлових будинків по АДРЕСА_2

Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8275 від 20.10.2017 р. стверджується, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 208 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, головою колгоспного двору, згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 21.04.1987 р. на підставі рішення цього ж виконкому за № 44 від 11.03.1987 р.

Довідкою № 408, виданою 19 жовтня 2017 р. виконкомом Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області на підставі погосподарської книги № 8 за 1991-1995 р.р., особовий рахунок НОМЕР_2, стверджується, що станом на 15.04.1991 року в житловому будинку в АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_4 - голова сім'ї, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3 - дружина, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_1 - син, ІНФОРМАЦІЯ_7

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_10. у віці 74 роки в АДРЕСА_4 актовий запис № 15 від 13 серпня 2012 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 13 серпня 2012 р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області.

Ч. 1 статті 1220 Цивільного кодексу України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За заповітом, посвідченим 11 вересня 2007 р. секретарем виконавчого комітету Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 56, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, все його майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті заповів своєму синові ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 27 жовтня 2014 р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 в с. Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області.

Із довідки № 407, виданої виконкомом Вербівцівської сільської ради, вбачається, що на день смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 в АДРЕСА_1 був зареєстрований і проживав син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_12 при цьому на момент смерті з батьком проживав без реєстрації син ОСОБА_1, який за ним здійснював догляд та поховання за власні кошти.

Згідно з відміткою в паспорті серії НОМЕР_5, виданому 29.09.2016р. Городенківським РС УДМС України в Івано-Франківській області, місцем проживання позивача ОСОБА_1 є АДРЕСА_3.

Про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, є сином ОСОБА_4, свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_6, виданого 14.02.1970 року сіль ЗАГС с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, запис в книзі записів актів громадянського стану про народження № 9 від 14 лютого 1970 р.

Те, що батьками відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, є ОСОБА_4 та ОСОБА_3, стверджується копією його свідоцтва про народження серії НОМЕР_7, виданого 30.06.1958 року Городенківським райбюро ЗАГС, запис в книзі записів актів громадянського стану про народження № 21 від 29 червня 1958 р.

Надані суду в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С.Білоконь копії спадкових справ № 427/2017 р. та № 441/2017, стверджують про прийняття сторонами спадщини: позивачем - після смерті батька, відповідачем - після смерті матері.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2017 р. по справі № 346/753/17 (провадження № 2-о/342/69/17), яке набрало законної сили 25 вересня 2017 р., встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1, разом із спадкодавцем - його батьком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11, на час відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_1 він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України мають обов'язкову частку в спадщині ОСОБА_4 не встановлено.

До спадкового майна належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивач, як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звертався до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, як передбачено ч. 1 ст.1296 ЦК України. Наведене доводиться копією спадкової справи № 86/2017 р., наданою суду приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я., копією Витягу № 49489169 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 17.10.2017 року Першою Снятинською державною нотаріальною конторою про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи № 61392438 (номер у нотаріуса 427/2017), спадкодавець - ОСОБА_4, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_11

Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 2090/02-31 від 27 жовтня 2017 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_11., на житловий будинок АДРЕСА_1 з посиланням на те, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок господарство, головою якого був ОСОБА_4, відносилося до колгоспного двору, отже, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року належить відповідна частка житлового будинку, а частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

Як вбачається з копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, складеного 01.11.2017 р., житловий будинок збудований в 1962 р., господарські будівлі та споруди - в 1970, 1978 роках; інвентаризаційна вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 114182 грн.

Судом встановлено, що позивач фактично став власником вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за законом спадкодавця ОСОБА_1, права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 судом не встановлено, відповідач позов визнав, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 206, 211, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 26 січня 2018 року.

Суддя: Ничик Г.І.