Ленінський районний суд м.Харкова
02 лютого 2018р. Справа 642/6512/17 Провадження №2/642/283/18
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.;
За відсутності позивача ОСОБА_3, відсутності відповідача ДП МСУ «Харківськийй завод залізобетонних виробів», повідомлених про день та час розгляду справи;
розглянув у порядку спрощенного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ДП МСУ «Харківськийй завод залізобетонних виробів», про стягнення середнього заробітку, індексації заробітної платні, індексації середнього заробітку, та стягнення суми податку, -
Позивач у мотивування вимог вказав, він перебував з відповідачем у трудових відносинах на посаді менахіна рементно-механичного цеху.
31.05. 2017 року був звільнений за згодою сторін. В день звільнення з посади відповідч не провів з позивачем повного розрахунку.
30.08.2017 року рішенням Ленінського районного суду м.Харкькова з відповідача було стягнута заборгованості по заробюітної платні яку позивач отримав 08.12.2017р. в сумі 6692грн 45коп., що свідчить довідка банку від 18.12.2017г.
Післ звільнення позивач перебував на обліку в цетрі зайнятості, де нараховувалось пособіє в мінімальному розмірі на підставі неперерахування пенсійного збору.
Тому позивач вимагає:
- стягнути з відповідача на користь позивача індексацію середнього заробітку у сумі 2714грн.74коп.;
- стягнути з відповідача на користь позивача індексацію заробітної платні за травень місяць 2017р. у сумі 401грн.55коп.;
- стягнути з відповідача за травень місяць 2017р. податок в сумі 1496грн. 45коп. та перерахувати його до Пенсійного фонду України.
Відповідач запереченнях вказав:
Дослідивши і оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та обставини:
Відповідно до трудової книжки від 7 серпня 1980р. на ім'я позивача, встановлено, він перебував з відповідачем у трудових відносинах на посаді менаніка рементно-механичного цеху.
31.05.2017 року позивач був звільнений з посади за згодою сторін. В день звільнення позивача. відповідач не провів з позивачем повного розрахунку.
30.08.2017 року рішенням Ленінського районного суду м.Харкькова з відповідача було стягнута заборгованості по заробітної платні яку позивач отримав 08.12.2017р. в сумі 6692грн 45коп., що свідчить довідка банку від 18.12.2017г.
Статтями 116, 117 КЗпП України визначено: При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, права позивача щодо невиплати заборгованості по заробітної платні, суд вважає, порушеними.
Згідно Постанови КМУ від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» розрахунок середньої заробітної плати провадиться за останні два календарних місяця по числу відпрацьованих робочих днів в розрахунковому періоді.
П.8 ч.IV вказаного Порядку: - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Вимогами статті 33 Закону України «Про оплату праці» визначено: В період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Вимогами статті 2 Закону Укораїни «Про індексацію грошових грошових доходів населенню» визначано: Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення)
Таким чином, вимоги щодо стягнення інденксації щодо середнього заробітку суперечать статті 117 КЗпП України та статті 2 Закону Укораїни «Про індексацію грошових грошових доходів населенню», та навпаки відповідають в частині індексації заробітної платні.
Вирішуючи вимоги щодо: Стягнути з відповідача за травень місяць 2017р. податок в сумі 1496грн. 45коп. та перерахувати його до Пенсійного фонду України, суд вважає, що вказані вимоги не конкретизовані.
Крім того, вимогами статті 26 Заону України «про оплату праці» визначено: Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством.
При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам.
Отже, положення статті 26 вказанного закону, свідчать, що відрахування із заробітної платні здійснються в день виплати. Таким чином, при отриманні позивачем 08.12.2017р. 6692грн 45коп.. суми заборгованості по заробітної платні, відповідач повинен був перерахувати податок з фізічної особи в суммі 1496грн. 45 коп.
Вимогами статті 4 ЦПК України визначено: Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вимоги статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи викладене, позивачем суду не доведено, в чому порушено його право в частині неперерахування суми податку з його заробітної платні та яки порушені його права в данному випаду з боку відповідача.
Проте, позивачем суду не доведено, що означена сума податку на час випдати заборгованості по заробітної плтані відповідачем не перерахована.
Отже, виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають частковом задоволенню.
Керуючись ст. 3,10, 11, 57, 84 п.1, 88 п.1.2, 169, 174, 212-215, 218, ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП МСУ «Харківськийй завод залізобетонних виробів», про стягнення середнього заробітку, індексації заробітної платні, індексації середнього заробітку, та стягнення суми податку, задовольнити частково.
В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив, за письмовою заявою ДП МСУ «Харківськийй завод залізобетонних виробів» про перегляд заочного рішення, яка повинна бути подана до Ленінського районного суду м.Харкова, протягом 30ти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: В.М.Євтіфієв