№ 201/4751/16-ц
провадження 2-сз/201/12/18
УХВАЛА

05 лютого 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про повернення сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні громадським проїздом і проходом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 квітня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії. Справа прийнята до провадження, розглядаються клопотання, постановлялися різні ухвали, спір по суті не вирішено.

30 січня 2018 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 до суду подано заяву про повернення сплаченого судового за подання заяви про забезпечення позову по справі у розмірі 320 гривень, який сплачено квитанцією № 0832-4325-2222-76240 від 12 квітня 2017 року, оскільки в задоволенні заяви про забезпечення позову по справі відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено вичерпний перелік випадків повернення сплаченої суми судового збору особі, яка його сплатила.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи та заяви вважаю за необхідне в її задоволенні відмовити, оскільки заявник неодноразово звертався до суду з заявами про забезпечення позову по справі при цьому до заяв було додано квитанцію № 0832-4325-2222-76240 від 12 квітня 2017 року чи її дублікат про сплату судового збору за подання зазначеної заяви або зазначено, що її оригінал знаходиться в матеріалах справи.

Ухвалами суду від 13 квітня 2017 року та від 12 червня 2017 року заяву було повернуто, а ухвалою суду від 08 вересня 2017 року у задоволенні заяви про забезпечення позову по справі відмовлено, тобто заяву розглянуто по суті, а не повернуто чи інше, а тому відсутні передбачені законом підстави для повернення судового збору, також не можуть бути взяті до уваги посилання позивача, що судовий збір підлягає поверненню у разі повернення заяви, в звязку з тим, що вище зазначене спростовується наведеним та не ґрунтується на вимогах закону, а тому відсутні передбачені законом підстави для повернення суми сплаченого судового збору, згідно квитанції № 0832-4325-2222-76240 від 12 квітня 2017 року, за подання заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 133 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

Представнику ОСОБА_1 ОСОБА_2 в задоволенні заяви про повернення сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні громадським проїздом і проходом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала згідно ст. 353 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Суддя