Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6000/17 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 55 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/6000/17 за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час невиплати остаточного розрахунку, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2017 року, яке ухвалене суддею Перекупка І.Г. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 1320,00 грн., середній заробіток за час невиплати позивачці остаточного розрахунку по заробітній платі за період з 01.01.2015 р. по день постановлення судового рішення по 439,10 грн. за кожний робочий день, індексацію заробітної плати в сумі 9080,67 грн. та 9067,47 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. В обґрунтування вимог зазначила, що 31.12.2014 р. її було звільнено з посади головного бухгалтера Житомирської філії Українського державного центру радіочастот у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідачем у день звільнення не проведено з нею повного остаточного розрахунку по заробітній платі, зокрема не нараховано і не виплачено передбачену колективним договором винагороду за безперервний стаж роботи та винагороду за підсумками роботи за 2014 рік. І лише у березні 2017 р. відповідачем, за заявою позивачки, була нарахована і виплачена вищевказана винагороду за безперервний стаж роботи в сумі 13200,00 гр. та винагорода за підсумками роботи за 2014 рік в сумі 4059,48 грн. Вважаючи дані розрахунки неправильними, а також те, що на них не нарахована індексація та компенсація, просила суд, відповідно до вимог ст.117 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати остаточного розрахунку по заробітній платі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2017 року в задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог скарги, зокрема, зазначає, що суд не застосував ст. 61 ЦПК України (в ред., що діяла на момент ухвалення рішення), так як судовими рішеннями Ленінського районного суду м. Полтава встановлений обовязок відповідача сплатити звільненому працівнику винагороду за безперервний стаж роботи, винагороду за підсумками роботи за 2014 рік та компенсацію втрати частини заробітку. Тому вважає, що дані обставини не підлягають повторному доказуванню. Так само вважає, що висновки суду щодо терміну безперервного трудового стажу не відповідають змісту її трудової книжки. Позивачка вважає, що нею також не пропущений строк звернення до суду з вимогами про стягнення належної їй заробітної плати, так як отримавши виплати у березні 2017 року, до суду звернулась у червні 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що розмір винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік не є складовою заробітної плати позивача, а носять разовий характер і відповідно до Положення про оплату праці Колективного договору відповідача на 2014-2015 рр. мали бути виплачені у 1-му кварталі 2015 року. А відтак, відповідачем не порушені строки розрахунку з позивачем у день її звільнення і не підпадають під санкції, визначені Законом України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та ст.ст. 116, 117 КЗпП України. Крім того, позивачем невірно розрахований середньоденний заробіток, оскільки нею безпідставно включені вказані вище розміри винагород до заробітної плати за грудень 2014 року.

Такі висновки суду є вірними виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 31 грудня 2014 року була звільнена з посади головного бухгалтера Житомирської філії Українського державного центру радіочастот у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. (а. с. 6-8).

Виплати винагороди за безперервний стаж роботи за 2014 р. на ДП УДЦР проводяться відповідно до Положення про порядок та умови виплати винагороди працівникам Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» за безперервний стаж роботи, затвердженого наказом від 01.10.2014 р. № 467. (а. с. 96-102).

Виплата винагороди за безперервний стаж роботи на підприємстві проводиться згідно кошторису та у межах коштів на матеріальне заохочення, передбаченого статтею «Виплати за вислугу років та винагорода за підсумками роботи за рік» при наявності коштів на його виплату.

Винагорода за підсумками роботи за рік виплачується на підприємстві у наступному місяці після затвердження річного бухгалтерського звіту, а винагорода за безперервний стаж роботи виплачується у термін, встановлений на підприємстві, тобто в 1-му кварталі 2015 року (п.3.4 Додатку №6, п. 2.5 Додатку №7 до Наказу № 467 від 01.10.2014р.).

Працівники, які відпрацювали календарний рік, але звільнилися з роботи до моменту виплати винагороди, мають право на одержання цієї винагороди на загальних підставах (якщо з діючим положенням немає інших підстав для позбавлення їх винагороди) та в термін, встановлений на підприємстві.

17.03.2017 р. на підставі звернення ОСОБА_2 від 17.02.2017 р. за вх. № Б-18 Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» здійснило нарахування їй винагороди за безперервний стаж роботи в сумі 13200,00 грн. та винагороди за підсумками роботи за 2014 р. в сумі 4059,48 грн. та перерахувало на її розрахунковий рахунок загальну суму коштів 13893,88 грн. з урахуванням утримання обовязкових податків (військовий збір, податок на дохід). (а. с. 9-12).

Пунктом 2. Додатку №7 до Положення встановлено, що в безперервний стаж роботи, який дає право на одержання винагороди включається час фактичної безперервної роботи на підприємстві; час роботи у ЦОВЗ, НКРЗ, НКРЗІ та інших підприємствах галузі звязку, якщо працівник відразу після звільнення з роботи, в термін не більш ніж два тижні, почав працювати на підприємстві, при цьому в стаж роботи враховувати останнє місце роботи.

Згідно запису у трудовій книжці ОСОБА_2 09.02.1996 р. вона була звільнена за переводом в Державну інспекцію електрозвязку по Житомирській області, який є правонаступником ДП «УДЦР». 12.02.1996 р. ОСОБА_2 прийнята бухгалтером 1-ї категорії до Державної інспекції електрозвязку по Житомирській області.

Останнім місцем роботи позивачки до переведення в Державну інспекцію електрозвязку по Житомирській області була посада головного бухгалтера в Житомирському обласному підприємстві електрозвязку (ОПЕЗ «Житомиртелеком»), на яку вона була прийнята 01.02.1995 р. за переводом з Житомирського обласного підприємства звязку.

Відповідно до п.3 Додатку 7 Положення коефіцієнт винагороди до розміру місячного посадового окладу (тарифної ставки), з урахуванням всіх надбавок та доплат за стаж понад 15 до 20 років становить 2,0, понад 20 років 2,2.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стаж роботи позивачки для виплати винагороди за безперервний стаж роботи складає 19 років 11 місяців і підпадає під коефіцієнт «2,0», а не під коефіцієнт «2,2». Винагорода за безперервний стаж роботи позивачки у розмірі 13200,00 грн. визначена відповідачем правильно.

Відтак, доводи скаржника про порушення строків виплати винагород за підсумками роботи, безперервний стаж та про застосування коефіцієнта «2,2» при розрахунку стажевої групи спростовуються матеріалами справи та не знаходять свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

У відповідності до колективного договору ДП «УДЦР» винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за 2014 р. мають одноразовий характер і виплачуються один раз на календарний рік (а.с.120-134).

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (зі змінами), до обєктів індексації не відносяться, зокрема цільова разова матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію, суми соціальних пільг, компенсації (крім виплат, визначених пунктом цього Порядку), винагорода за підсумками роботи за рік тощо. Згідно із зазначеним Порядком індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру.

У зв'язку з цим, суд на законних підставах дійшов висновку, що правові підстави для проведення підприємством відповідача індексації коштів, виплачених позивачу у березні 2017 р., відсутні.

Щодо позовних вимог про невиплату винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік в день звільнення позивача, судом встановлено наступне.

За вимогою ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи ОСОБА_2 щодо невиплати підприємством у порушення вимог ст. 116 КЗпП України на її користь винагород за підсумками роботи за 2014 р. та за безперервний стаж роботи спростовуються вказаним вище наказом ДП «УДЦР» від 01.10.2014 № 467 «Щодо положення про преміювання», яким затверджено Положення про порядок та умови виплати премії працівникам УДЦР за підсумками роботи за рік та за безперервний стаж роботи (а.с.97-102). Згідно із зазначеним наказом відповідача працівнику, який звільняється, крім заробітної плати, виплачуються усі відомі на дату звільнення (затверджені наказом) премії, решта виплат, зокрема - поточна премія, винагорода за підсумками роботи за рік та винагороди за безперервний стаж роботи виплачуються відповідачем на загальних підставах в установлений на підприємстві термін. Тобто, у першому кварталі року, що настав за звітним. Вказане підтверджується наказами Відповідача за період з 2014 по 2017 роки (а.с.111-119).

У відповідності до наказу ДП «УДЦР» від 01.10.2014 р. № 467, пункту 5.1. Додатку 1 Положення про оплату праці Колективного договору Відповідача на 2014-2015 рр. (нова редакція), прийнятого 19.09.2014 р., винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік не належали до виплати у день звільнення позивача. Тобто, зазначені виплати належать до виплати звільненому працівникові протягом 1-го кварталу 2015 р., що настав за звітним.

Під час розгляду справи встановлено, що з займаної посади ОСОБА_2 була звільнена 31.12.2014 р. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не порушено вимоги ч.1 ст. 116 КЗпП України і правові підстави для застосування до ДП«УДЦР» санкцій, визначених ч.1 ст. 117 КЗпП України у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, як вважає позивач, в частині виплати на користь звільненого працівника його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відсутні.

Підлягають відхиленню також доводи скаржника про незастосування судом першої інстанції ст. 61 ЦПК України в ред., що діяла на момент ухвалення рішення. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак, судові рішення в справах № 553/3403/16-ц і № 553/2898/16-ц, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не можуть мати преюдиційного значення у цій справі, оскільки обставини у вказаних рішеннях встановлені щодо інших осіб та не є ідентичними тим, що є предметом розгляду у справі, яка розглядається за позовом ОСОБА_2

Посилання апелянта на ті обставини, що суд визнав її права на отримання вказаного середнього заробітку за час затримки розрахунку, але відмовив за пропуском строку звернення до суду є безпідставними, оскільки в мотивувальній частині свого рішення суд обговорив питання щодо своєчасності звернення ОСОБА_2 з відповідним позовом до суду та відмовив у задоволенні позову по суті.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Головуючий : Судді :