Постанова

Іменем України

25 січня 2018 року

м. Київ

справа № 760/11864/15-ц

провадження № 61-1316св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу судді Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О. Б. від 01 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі головуючого судді Рейнарт І. М., суддів: Кирилюк Г. М., Слюсар Т. А., від 03 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В силу заявлених позовних вимог, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення з посади інженера з транспорту 2 категорії сектору з експлуатації транспорту Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 06 червня 2016 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, поновити на попередній роботі на посаді, яку він займав, та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 червня 2016 року до моменту його поновлення.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статті 119 ЦПК України.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачу.

Ухвала районного суду від 01 вересня 2016 року мотивована тим, що недоліки, вказані в ухвалі суду від 15 липня 2016 року, позивач не усунув, оскільки так і не виклав обставини з приводу того, в чому полягає порушення його прав, в чому полягає незаконність підстав його звільнення та порушення порядку, із зазначенням доказів на підтвердження цих обставин, оскільки в тексті позовної заяви йдеться лише про можливе порушення процедури звільнення, а також позивачем не було сплачено судовий збір.

Ухвалою апеляційного суду від 03 листопада 2016 року ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що подана ОСОБА_3 позовна заява відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, однак, повертаючи позовну заяву суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач не звільнений від сплати судового збору, із урахуванням пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки останній заявляв вимоги немайнового характеру, а саме: визнання незаконним наказу та скасування наказу, за подання яких вказаним законом не передбачено звільнення від сплати судового збору.

23 листопада 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального закону безпідставно залишив без руху та в подальшому повернув позовну заяву ОСОБА_3, оскільки вона відповідає вимогам положень статті 119 ЦПК України, а також позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки всі заявлені позовні вимоги стосуються виключно стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

16 січня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 грудня 2017 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2018 року справу за позовом ОСОБА_3 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа - Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що 06 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до місцевого суду із позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити на попередній роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини другої статті 119 ЦПК України, у редакції яка діяла на момент подання позову, позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Подана ОСОБА_3 позовна заява повністю відповідає вимогам статті 119 ЦПК України, в ній зазначені позивач та відповідач, місце їх знаходження, викладений зміст позовних вимог та викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зазначаються докази. Дані обставини встановлені в ухвалі апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначені пільги щодо сплати судового збору, зокрема, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Виходячи зі змісту вказаної норми, висновок суду першої інстанції про необхідність сплати судового збору за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є неправильним. В цій частині висновки апеляційного суду є вірними.

Висновок судів попередніх інстанцій про те, що позивач повинен сплачувати судовий збір за вимогу немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення є неправильним. Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням. При розгляді позовних вимог ОСОБА_3 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про поновлення на роботі судам необхідно надати оцінку законності підстав і порядку звільнення позивача, тобто встановити законність наказу про звільнення. Встановлення відповідності наказу про звільнення вимогам чинного законодавства є предметом доказування і оцінки у спорі про поновлення працівника на роботі. За таких обставин, вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення є взаємопов'язаними з вимогами про поновлення на роботі.

Отже позивач за вимогою про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення працівника, заявленою в такій категорії спорів, як поновлення на роботі звільненого працівника, звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Частинами третьою і четвертою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, ухвали суду першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Солом'янського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк