Справа №538/1621/14-ц
Провадження по справі №2/538/1/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2018 року Лохвицький районний суд Полтавської області

У складі: головуючого-судді Бондарь В.А.

при секретарі Дробот О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на незавершене будівництво та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за будівельні матеріали, -

В с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на незавершене будівництво, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14.07.2004 року між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1003 га по вулиці Кирпоноса, 9а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області, який посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі № 954. На вказаній земельній ділянці, при укладенні вищезазначеного договору купівлі продажу земельної ділянки, було незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 5% з господарськими спорудами та будівлями. При нотаріальному посвідченні зазначеного договору нотаріусом було розяснено, що на даний час неможливо посвідчити договір купівлі-продажу на будівлі, які знаходяться на земельній ділянці у звязку з тим, що вони не зареєстровані належним чином в бюро технічної інвентаризації. Після оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивачка почала відкрито та безперервно користуватися даним домоволодінням і проживати в літній кухні «времянці», де і проживає до цього часу. За час проживання у вищезазначеному домоволодінні, тобто з 14.07.2004 року, понад 10 років здійснила капітальний ремонт будівель, які малися на території земельної ділянки, здійснила газифікацію та провела воду. Таким чином вважає, що вона набула право власності на це майно незавершеного будівництва за набувальною давністю, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за будівельні матеріали, у звязку з тим що в них немає права власності на земельну ділянку, тому вони позбавлені можливості зареєструвати право власності на обєкт незавершеного будівництва, тому просять суд стягнути з відповідачки вартість за будівельні матеріали у сумі 71990,00 грн. кожному.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просить суд задовольнити позовні вимоги, у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просить суд задовольнити позовні вимоги, у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Пояснив, що дійсно між позивачкою ОСОБА_1 14.07.2004 року та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1003 га по вулиці Кирпоноса, 9а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області, який посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області. На цій земельній ділянці був розташований обєкт незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями. При нотаріальному посвідченні зазначеного договору нотаріусом, сторонам було розяснено, що на даний час неможливо посвідчити договір купівлі-продажу на будівлі, які знаходяться на земельній ділянці у звязку з тим, що вони не зареєстровані належним чином в бюро технічної інвентаризації. Після оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивачка почала відкрито та безперервно користуватися даним домоволодінням, здійснила капітальний ремонт будівель, які малися на території земельної ділянки, здійснила газифікацію та провела воду, проживає там і до цього часу, вважає що ОСОБА_1 добросовісно набула право власності на цей обєкт незавершеного будівництва за набувальною давністю і просить суд визнати за нею право власності. Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просить суд відмовити відповідачам у звязку зі спливом строку позовної давності, оскільки з часу подання позову ОСОБА_1 їм було відомо про порушення їх прав, ніяких клопотань щодо поновлення строку позовної давності з поважних причин сторонами не надавалися.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що між ним та відповідачкою ОСОБА_1 14.07.2004 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1003 га по вулиці Кирпоноса, 9а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області, який посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області. На вказаній земельній ділянці, при укладенні вищезазначеного договору купівлі продажу земельної ділянки, було незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 13% з господарськими спорудами та будівлями. При укладанні вищезазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки між ним та ОСОБА_1 були погоджені умови щодо оформлення правовстановлюючих документів на обєкт незавершеного будівництва, але остання постійно ухилялася від оформлення документів в органах БТІ, також пояснив, що при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки, вони уклали з ОСОБА_1 у простій письмовій формі договір купівлі-продажу від 14.07.2004 року наступного майна літньої кухні, льоху, будівля сараю і сажі, фундаменту під хату, і вони домовилися з відповідачкою про те, що після оформлення правовстановлюючих документів на будинок, вона сплатить йому кошти за нього. У звязку з тим, що у нього немає права власності на земельну ділянку, він позбавлений можливості зареєструвати право власності на обєкт незавершеного будівництва, тому просить суд зустрічний позов задовольнити та стягнути з відповідачки вартість за будівельні матеріали у сумі 71990,00 грн., а в задоволенні у первісному позові ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що її чоловік ОСОБА_2 продав земельну ділянку площею 0,1003 га по вулиці Кирпоноса, 9а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області, договір купівлі-продажу посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області. На вказаній земельній ділянці, при укладенні вищезазначеного договору купівлі продажу земельної ділянки, було незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 13% з господарськими спорудами та будівлями. При посвідченні даного договору купівлі-продажу вона не була присутня і їй взагалі не було відомо про цей факт. З цього приводу вона зверталася до суду про скарження цього договору, але їй було відмовлено у позові, рішення суду набуло чинності. На цій земельній ділянці на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, на праві особистої власності за спільні кошти подружжя, вони сумісно купували будівельні матеріали та проводили будівельні роботи, що підтверджуються квитанціями. Вважає, що це є спільним майном подружжя і згідно вимог Сімейного Кодексу України вона має право на стягнення з відповідачки вартості за будівельні матеріали у сумі 71990,00 грн. Просить зустрічний позов задовольнити повністю, а в задоволенні у первісному позові ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні свідок приватний нотаріус Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4 суду пояснила, що дійсно нею був посвідчений 14.07.200 року договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Відчужувана земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі права приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №031893, виданого 19.12.2000 року Червонозаводською міською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №734, набута ним в процесі приватизації на підставі рішення Червонозаводської міської ради Лохвицького району Полтавської

області №444 від 24.11.2000 року. Зазначила, що відповідно до набрання чинності Цивільного кодексу України 01.01.2004 року у неї не було можливості посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва, оскільки це майно є рухомим і умова обовязкового нотаріального посвідчення купівлі-продажу рухомого майна на той час була відсутня. У звязку з чим, нею було рекомендовано сторонам врегулювати питання оформлення незавершеного будівництва. Пояснила, що дійсно вона давала сторонам свій бланк для зразка, але вона не була присутньою при укладанні договору купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва. Пояснила про те, що як сторони врегулювали питання відчуження незавершеного будівництва і які були умови договору купівлі-продажу будівельних матеріалів їй не відомо.

Суд, вислухавши сторони, свідка, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного.

Так судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1003 га по вулиці Кирпоноса, 9а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області, який посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі №954, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки.

Відповідно до довідки від 15.12.1999 року №593, виданої Лубенським МБТІ на вищезазначеній земельній ділянці мається недобудований житловий будинок готовністю 13%, з господарськими побудовами та спорудами літня кухня «Б», погріб «В», сарай «Г», огорожа №1 (а.с.17).

При нотаріальному посвідченні зазначеного договору нотаріусом сторонам було розяснено, що на даний час неможливо посвідчити договір купівлі-продажу на будівлі, які знаходяться на земельній ділянці у звязку з тим, що вони не зареєстровані належним чином в бюро технічної інвентаризації. Після оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивачка почала відкрито та безперервно користуватися даним домоволодінням, здійснила капітальний ремонт будівель, які малися на території земельної ділянки, здійснила газифікацію та провела воду, проживає там і до цього часу.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі оформили договір купівлі-продажу від 14.07.2004 року наступного майна літньої кухні, льоху, будівля сараю і сажі, фундаменту під хату (а.с.5).

Згідно технічного паспорту на незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями №9 «а» по вулиці Кирпоноса в м. Заводське Лохвицького району Полтавської області, виготовленого ПП «Бюро послуг та консультацій» від 18.04.2014 року на замовлення ОСОБА_1 (а.с.6-9) убачається, що даний обєкт незавершеного будівництва не зареєстрований.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі ЦК), зокрема із правочинів.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації ? з моменту такої реєстрації. У разі необхідності право власності на незавершене будівництво, за наявності визначених законом умов, може бути зареєстровано органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 331 ЦК). З такого ж моменту виникає право власності на перероблену річ, створену з використанням іншої речі (матеріалу).

Суд не повинен заміняти органи, які зобовязані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права.

Судом встановлено, що позивачка за первісним позовом до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва не зверталася, і чи було їй відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання позивачкою не надано.

Виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК, частини першої статті 182 ЦК та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК), отже статтею 331 ЦК не передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно із п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

При цьому слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Отже обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч. 1ст. 81 ЦПК України повинен довести позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

В даному випадку визначальним є факт добросовісності набувача чужої речі на момент отримання ним майна, тобто, на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач як володілець майна на протязі всього володіння майном повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав його за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Враховуючи наведені обставини справи та положення діючого в Україні законодавства, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання за первісним позивачем ОСОБА_1 права власності на спірне майно за набувальною давністю відсутні.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3, судом встановлено і це не заперечувалося сторонами по справі, що дійсно ОСОБА_2 продав вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_1, на якій розташований обєкт незавершеного будівництва. Між ним в простій письмовій формі оформлений договір купівлі-продажу від 14.07.2004 року наступного майна літньої кухні, льоху, будівля сараю і сажі, фундаменту під хату.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 07.10.1979 року, зареєстрованого Червонозаводським ВРАЦС Лохвицького району Полтавської області, актовий запис №90 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є подружжям (а.с.18).

На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 14.11.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Червонозаводської міської ради, ОСОБА_2 виділена земельна ділянка загальною площею 600 м? для індивідуального житлового будівництва по вул. Кирпоноса, 9а у м. Червонозаводське Лохвицького району Полтавської області (а.с.20-23).

Під час шлюбу сторонами проведено ремонтні роботи, готовність зазначеного недобудованого будинку складає 13%, крім того побудована літня кухня «Б», льох «В», сарай «Г» та огорожа №1, і це підтверджується квитанціями по будівельним матеріалам (а.с.19).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 50 від 31.10.2016 року вартість будівельних матеріалів обладнання, виробів, конструкцій, що задіяні в будівництві обєктів нерухомого майна, що розташовані по вул. Кирпоноса, 9а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області станом на 14.07.2004 року становить 24597 грн. Вартість будівельних матеріалів обладнання, виробів, конструкцій, що задіяні в будівництві обєктів нерухомого майна, що розташовані по вул. Кирпоноса, 9а у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області станом на момент дослідження становить 58414 грн. Вартість будівельних робіт, які проведені у звязку з будівництвом вищевказаних будівель станом на 14.07.2004 року складає 32089,00 грн., вартість будівельних робіт, які проведені у звязку з будівництвом вищевказаних будівель станом на момент дослідження складає 85566,00 грн., усього 143980,00 грн. ( а.с.75-116).

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «обєкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «обєкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «обєкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 24.07.2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовлено. Рішення суду набуло чинності 12.08.2015 року.

Право користування майном відповідно до ст. 317 ЦК України є однією із складових права власності, оскільки власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, ОСОБА_3 на момент укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.07.2004 року між її чоловіком та ОСОБА_1, а також укладання в простій письмовій формі договору купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва від 14.07.2004 року, яким її було позбавлено права користування майном та предявленням позовом ОСОБА_1 до суду 03.09.2014 року до ОСОБА_2 з позовом, вона знала про порушення свого права власності на спірне майно. Ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 не надано доказів того, що до цього часу відповідачем за зустрічним позовом були вчиненні дії, які свідчать про переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки представником позивача за первісним позовом заявлено про застосування позовної давності у спірних правовідносинах, суд вважає за необхідне задовольнити його клопотання і відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за будівельні матеріали із підстав спливу позовної давності, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, за змістом зазначеної норми суд виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й обєктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1, у звязку з чим, позов не підлягає задоволенню зі спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 81, 141, 247, 259, 263-265, 352 ЦПК України, ст. ст. 60, 63, 69-71 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 15, 16, 261, 267, 317, 319, 331, 344, 368 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, суд

В и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на незавершене будівництво відмовити за необґрунтованістю.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за будівельні матеріали відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Лохвицький районний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в тому засіданні було оголошене вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцяти денного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: В.А. Бондарь