АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 649/667/16-ц Головуючий в І інстанції Мамаєв В.А.
Номер провадження: №22-ц/791/41/18 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Цвєткова І.С.,

прокурор Пуляєв І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Каховської місцевої прокуратури на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності.

В обґрунтування вимог послався на те, що 21.09.2016 року між ними був укладений договір купівлі-продажу 4/100 частин комплексу нежитлових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Він, як покупець, виконав зі свого боку умови договору, сплатив кошти та прийняв предмет договору, однак відповідач відмовилась від його нотаріального посвідчення, у зв»язку із чим позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 21.09.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо продажу 4/100 частин комплексу нежитлових будівель та споруд, загальною площею 107,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на вказане майно.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 26 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано дійсним укладений 21.09.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 4/100 частин комплексу нежитлових будівель та споруд, загальною площею 107,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 4/100 частини комплексу нежитлових будівель та споруд, що складаються з: будівлі мийки, прибудови до мийки, зазначених літ. «З», «З1», матеріали стін будівель та споруд цегла, загальною площею 107,5 кв.м., що знаходяться за адресою: вул. Шевченка,1, с.Рубанівка, Великолепетиський район, Херсонська область.

В апеляційній скарзі керівник Каховської місцевої прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, посилався на те, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дійсним і визнання права власності, хоча фактично між сторонами відсутній спір та не втрачена можливість укладення і нотаріального посвідчення правочину з нерухомістю зі сплатою визначених законом податків та зборів до відповідних бюджетів при його посвідченні та реєстрації. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на ці суттєві обставини справи уваги не звернув, та задовольнив позов з порушенням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, у зв»язку із чим просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовились про всі істотні умови договору купівлі-продажу, який виконаний у повному обсязі, шляхом сплати вартості предмету договору та його переданні, але оскільки відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, такий правочин підлягає визнанню дійсним в порядку, визначеному нормами ч.2 ст. 220 ЦПК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини і суперечать фактичним обставинам справи та дослідженим судом доказам з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 належить на праві власності 4/100 частини комплексу нежитлових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 що вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2012 року.

Згідно акту прийому-передачі ключів від 21 вересня 2016 року ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_2 прийняв ключі від спірного майна та оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.2012 року, а відповідно розписки від 21.09.2016 року ОСОБА_3 прийняла від ОСОБА_2 кошти у розмірі 10 000 грн, як повну оплату вартості спірного майна.

Однак, як зазначив позивач в обгрунтування позовних вимог, до цього часу договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений, у зв'язку з ухиленням відповідача.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення договору та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

У відповідності до положень ч.3 ст.12 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Великолепетиського нотаріального округу Херсонської області від 21.09.2016 року Жолуденка О.О., ОСОБА_2 відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу спірного майна з підстав відсутності державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на предмет, що відчужується, не надання інформації про розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на об'єкти нерухомості, не надання експертної оцінки об'єкту нерухомості, що відчужується.

Відомостей про оскарження зазначеної постанови та визнання її незаконною матеріали справи не містять.

Зазначені обставини повністю спростовують твердження позивача про ухилення ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу і, навпроти, виявляють її намір укласти та нотаріально посвідчити правочин, як і вказують на наявність інших обставин, ніж зазначені ОСОБА_2, як перешкоди в укладенні договору купівлі-продажу спірного майна, а отже при їх усуненні сторони мають можливість укласти та нотаріально посвідчити угоду.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не встановив фактичні обставини справи, не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України, зважаючи на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, а тому підстав для задоволення позовних вимог з підстав, заявлених позивачем немає.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1,4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу керівника Каховської місцевої прокуратури задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 26 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29.01.2018 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська