АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №705/2298/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/414/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Кізюн Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

25 січня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А:

Судом встановлено, що у квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 29 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 15 921,80 доларів США по 29 вересня 2015 року, а ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

У забезпечення виконання умов кредитного договору, 29 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

Також зазначив, що у зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань з боку позичальника та поручителя, станом на 10 березня 2015 року виникла заборгованість , яка складається з 17 214,01 доларів США заборгованості за кредитом, 7 379,71 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 015,58 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 53 306,58 доларів США пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань, 4 045,80 доларів США штрафу (процентна складова), а також 250 грн. штрафу (фіксована частина).

Позивачем направлялася відповідачам письмова вимога щодо необхідності погашення вказаного боргу, однак така вимога залишена без реагування з боку позичальника та поручителя, що і призвело до звернення до суду із вказаним позовом.

У зв'язку із викладеним та враховуючи уточнені позовні вимоги, позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь 84 961,84 доларів США та 250 грн. кредитної заборгованості та 3 654 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненим договору поруки від 29 вересня 2008 року, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що строк виконання основного зобов'язання за кредитом настав 23 лютого 2012 року у зв'язку з тим, що банк звернувся до суду з достроковою вимогою про стягнення кредитної заборгованості, а відповідно право вимоги до поручителя припинилося з 24 серпня 2012 року, що передбачено положеннями ст. 559 ЦК України.

У зв'язку із викладеним, просив суд визнати припиненим договір поруки від 29 вересня 2008 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 3 листопада 2016 року у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив суд рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати, ухвалити в цій частині нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

ОСОБА_5 також подав апеляційну скаргу, в якій просив суд рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову відмовити та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17214,01 доларів США - заборгованість за кредитом, 7379,71 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 3015,58 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом, 4045,80 доларів США - штраф, 100000 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором та 250 грн. штраф.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства КомерційнийБанк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року в частині вирішення зустрічного позову залишено без змін.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 15 921,80 доларів США по 29 вересня 2015 року, а ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

У забезпечення виконання умов кредитного договору, 29 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

З наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та договором поруки виникла заборгованість яка складається з 17 214,01 доларів США заборгованості за кредитом, 7 379,71 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 015,58 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 53 306,58 доларів США пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань, 4 045,80 доларів США штрафу (процентна складова), а також 250 грн. штрафу (фіксована частина).

22 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено рекомендованим повідомленням позичальникові та поручителю повідомлення про необхідність погашення існуючої кредитної заборгованості в загальному розмірі 80 957,44 доларів США протягом 5 днів з дня одержання повідомлень та застереженням і вимогою про дострокове повернення кредиту і штрафних санкцій, процентів за користування кредитом у разі несплати простроченої кредитної заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 та ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 вересня 2008 року у розмірі 322 032 грн. 96 коп. (розраховано станом на 7 грудня 2011 року) звернуто стягнення на предмет застави, згідно умов договору застави рухомого майна, укладеного 29 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, з метою забезпечення кредитних зобов'язань останнього перед банком за кредитним договором від 29 вересня 2008 року. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 000 грн. заборгованості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу(ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 кредитних правовідносин.

Проте з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за договором №K2U4AN24194550 від 29 вересня 2008 року не виконав у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 84 961,84 долари США, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 17214,01 доларів США.; заборгованості за процентами в розмірі - 7379,71 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 3015,58 доларів США; штраф (процентна складова) - 4045,80 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 53306,76 доларів США та 250 грн. штраф (фіксована частина).

Проте з таким розрахунком в повній мірі погодитись не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з умов кредитно-заставного договору №K2U4AN24194550від 29 вересня 2008 року, ОСОБА_4 надано кредит в розмірі 15921,80 доларів США.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта, що тіло кредиту збільшено до 17214,02 доларів США за рахунок сплати страхових внесків банком за предмет застави, оскільки, відповідно до п. 7.1.5 п.п 4 такі сплати відносяться до витрат банку і не можуть бути включені у основну суму кредиту (тіло кредиту), а тому колегія суддів вважає, що стягненню з відповідачів підлягає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 15921,80 доларів США.

Будь-яких вимог про стягнення з відповідачів витрат банку, понесених ним у зв'язку із страхуванням предмету застави позивач не заявляв.

Зазначені витрати не були предметом дослідження суду першої інстанції.

За ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 14.2 та 14.3 договору №K2U4AN24194550від 29 вересня 2008 року у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених статтями договору, щодо сплати винагород та процентів. Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення, а у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченою статтею договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочення. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховується.

Відповідно до п. 14.9 при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання.

Виходячи з аналізу даних пунктів договору, можна дійти висновку про те, що умовами договору передбачене подвійне стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язання позичальником, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів штрафу у розмірі 250 грн. та 4045,80 доларів США - штраф (процентна складова).

Крім того, з рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

При визначенні суми комісійної винагороди, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

Відтак, колегія суддів вважає недоведеними вимоги позивача про стягнення комісійної винагороди у розмірі 3 015,58 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом.

Крім того, виходячи з вимог діючого законодавства, положення ч. 2 ст. 192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені, а тому пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст.551 ЦК України розмір пені може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на зміст позовних вимог колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до 100000 грн.

Колегія суддів не може погодитись з доводами представника відповідача ОСОБА_5 щодо застосування строків позовної давності, оскільки, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У відповідності до п.14.11 кредитного договору сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю п'ять років.

Пунктом 12 договору поруки визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню підлягають - 15921, 80 доларів США - заборгованості за кредитом; 7379,71 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 100000 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст.. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3836 грн. 70 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості скасувати та прийняти в цій частині постанову наступного наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17214,01 доларів США - заборгованість за кредитом, 7379,71 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 100000 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір по 3836 грн. 70 коп. з кожного.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 30 січня 2018 року.

Головуючий

Судді