Справа № 353/614/15-ц
Провадження № 22-ц/779/42/2018
Головуючий у 1 інстанції Лущак Н. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

суддів Максюти І.О., Томин О.О., Мелінишин Г.П.,

з участю секретаря Мельник О.В.,

представників сторін: представника апелянта Рокетської С.В., представника відповідача ОСОБА_4

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» поданий позов до ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором від 13 лютого 2007 року. Позов мотивований тим, що згідно кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів укладено кредитний договір IFUWGA00000011 від 13 лютого 2007 року, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачу, як позичальнику, грошові кошти в сумі 40 000,00 євро для оновлення зовнішніх стін будинку, заміни комунікацій та добудови цегляного гаражу, під 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, а також 4537,55 євро на сплату страхових платежів, а відповідач, в свою чергу, зобов»язався сплатити позивачу проценти за користування кредитом, оплачувати кредит у строки, передбачені договором, виконувати інші умови договору та повернути кредит у строк до 20 лютого 2017 року.

У зв»язку з несвоєчасним виконанням позичальником зобов»язань за договором станом на 08 червня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 119462,36 євро, з яких: 33 818,83 євро - неповернута сума кредиту; 31 150,51 євро - заборгованіть по процентам; 5 367,26 євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, 49 125,76 - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № IFUWGA00000011 від 13 лютого 2007 року в розмірі 119462,36 Євро, що за курсом НБУ від 08.06.2015 року складає 2 816 922,45 грн та судові витрати (том 1, а.с.2-3).

Рішенням Тлумацького районного суду від 29 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено (том 3, а.с.208-217).

Додатковим рішенням Тлумацького районного суду від 26.10.2017 року стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_3 13240 грн судових витрат, понесених відповідачем по сплаті за проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій (том 4, а.с.10-11).

Не погодившись з рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення по справі (том 4, а.с. 20-23).

Апелянт не погоджується з висновком суду щодо пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки у даному випадку строк виконання основного зобов'язання визначено сторонами у договорі - 20 лютого 2017 року, і саме з 20.02.2017 року повинен рахуватись строк позовної давності за основним зобов'язанням. Банк звернувся до суду з цим позовом у 2015 році, отже у межах строку позовної давності. Водночас вважає, що суд безпідставно рахував строки позовної давності з моменту направлення повідомлення боржнику про існування заборгованості, оскільки вимога від 15.08.2011 року була за своєю природою повідомленням про невиконання зобов'язань позичальником, а не вимогою про дострокове повернення усієї суми за кредитом. Крім цього, оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Відповідачем по справі ОСОБА_3 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Івано-Франківської області та утворено Івано-Франківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Івано-Франківську область, з місцезнаходженням у місті Івано-Франківську.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківськоїобласті.

Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_3 ОСОБА_4. та представника відповідача Рокетської С.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень частини 5 статті 261, ст. 266, частин 3 та 4 ст.267 ЦК України, встановивши, що розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 08.06.2015 року відповідає умовам кредитного договору, позивачем змінено строк виконання договору шляхом направлення відповідачу вимоги від 15.08.2011 року, яка отримана відповідачем у вересні 2011 року, позивачем пропущено строк позовної давності, який він не просить поновити та не наведено поважних причин пропуску такого строку, у спорі стороною відповідача заявлено про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з мотивів пропуску строку позовної давності.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки судом правильно застосовано норми матеріального права.

Судом встановлено, що 13 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № IFUWGA00000011, відповідно до пункту 7.1 якого банк надав відповідачу кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 40 000 євро на наступні цілі: оновлення зовнішніх стін будинку, заміна комунікацій та добудова цегляного гаражу, а також у розмірі 4537,55 євро на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту (ставка дорівнює 0% згідно п.7.5 договору) та винагороди за проведення додаткового моніторингу, на строк до 20.02.2017 року включно. Періодом сплати вважався період з 15 по 20 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 613,49 євро для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії .(том 1, а.с. 10-12).

Згідно п. 2.2.4 Кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1 та п. 2.3.3 цього договору.

За змістом пунктів п. 3.1, 3.3., 3.4., 3.8. договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1 змінної частини даного Договору.

Кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього Договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу, направляється на погашення заборгованості за Кредитом (якщо інше не передбачено п.6.8), далі - комісія, далі - винагороди. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п.7.1 Договору.

Нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки рахуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів кожного місяця. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення Кредиту (том 1, а.с.11).

При непогашенні кредиту в строки, зазначені п. 7.1 та п.2.3.3 цього Договору, заборгованість у частині вчасно погашеної суми Кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі Кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п.3.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості (том 1, а.с.11-11 зворот).

У пункті 7.5 договору вказано, що при достроковому (як повному, так і частковому погашенні) кредиту позичальник сплачує банку за користування кредитом 0% від суми кредиту, що погашається достроково (том 1, а.с.12).

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається у іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (том 1, а.с.11, зворот).

За змістом п.7.4 Договору згідно ст.212 ЦК України при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,24% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (том 1, а.с.12).

Банк виконав зобов'язання перед позичальником та видав останньому кредитні кошти в сумі 40 000 євро, що підтверджується копією видаткового касового ордеру № 1 від 20.02.2007 року (том 1 а.с. 45).

21.02.2007 року, тобто наступного дня, відповідачем повернута частина заборгованості і сальдо поточне за кредитом зменшилося до 6510,00 євро, що не заперечується обома сторонами у судовому засіданні і зменшувалося до 24.04.2007року (а.с.5, колонка № 3).

У зв»язку з несвоєчасною оплатою платежів за кредитним договором з 21.03.2007 року почала утворюватися прострочена заборгованість по основній сумі кредиту, про що свідчить відображення у графі «сальдо прострочене» (колонка № 4 у розрахунку заборгованості), а з 10.05.2007 року по усій основній сумі по кредиту (тіло кредиту) утворилася про строчка, яка тривала до 14.06.2007 року.

У зв»язку із внесенням платежу 14.06.2007 року прострочені платежі за кредитом сплачені і тіло кредиту знову винесено на сальдо поточне.

З 15.06.2007 року мала місце заборгованість лише по процентах, пені та комісії (колонки № 11,14 та 17 відповідно розрахунку заборгованості).

20.12.2007 року сальдо поточне знову зросло до 40 000 євро.

Банком ця обставина пояснюється тим, що відповідачу була поновлена кредитна лінія шляхом видачі йому кредитних коштів у розмірі 33 490 євро, на підтвердження чого банком надано виписки по рахунку (а.с.102-228 том 1, 62-187 том 2) та меморіальний ордер № 1 від 20 грудня 2007 року (а.с.5, зворот, том № 2).

З 21.12.2007 року по 15.04.2008 року позивачем сплачувалися щомісячні платежі у значно більшому розмірі, ніж передбачено кредитним договором, сума яких значно перевищила розмір заборгованості по тілу кредиту, процентах та пені, яка утворилася, виходячи із основної суми кредиту 6510,00 євро.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач отримав кредитні кошти 20.12.2007 року в розмірі 33 490 євро та частково повернув кредит, що свідчить про визнання ним зобов»язань перед банком.

Останній платіж був сплачений 27.05.2011 року у розмірі 217,39 євро, що зараховано банком на пеню (колонка № 13) (а.с.7 том 1)

Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, станом на 08.06.2015 року допустив заборгованість по кредиту в розмірі 119462,36 Євро, яка складається із: 33818,83 Євро - заборгованість за кредитом; 31150,51 Євро - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 5367,26 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом; 49125,76 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (том 1 а.с. 5-8).

Ці обставини не оспорюються ним в апеляційному порядку.

15 серпня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з порушенням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, направив на адресу відповідача повідомлення № 30.1.0.0/2 - 70103IFUWL667, в якому вимагав від позичальника дострокового повернення0020астини позики, що залишилася, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги (том 1, а.с. 56).

Відповідач визнає факт отримання цієї вимоги у вересні 2011 року, про що надав відповідні пояснення у судовому засіданні його представник.

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 8020 від 30.11.2016 року (том 3 а.с. 39-48), складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Волинського відділення Харченко Г.О., встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом ОСОБА_3, станом на 08.06.2015 року відповідає умовам Кредитного договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року щодо видачі кредиту та підтверджується розрахунковим документом щодо видачі кредиту (видатковий касовий ордер № 1 від 20.07.2007 року).

Умовами кредитного договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року передбачено дострокове погашення кредиту, проте наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року не містить даних щодо дострокового погашення кредиту, отже не відповідає виписці по рахунку № НОМЕР_1 з 13.02.2007 року по 14.05.2013 року (Виписка по рахунку № НОМЕР_1 з 13.02.2007 року по 14.05.2013 року відповідно до вимог нормативних документів Національного банку України, не є розрахунковим документом).

Оскільки у зв'язку з відсутністю первинних документів щодо дострокового погашення кредиту по кредитному договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року, відображеного у виписці по рахунку № НОМЕР_1 з 13.02.2007 року по 14.05.2013 року, підтвердити документальну обґрунтованість наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості позичальника перед банком по сплаті відсотків та кредитом та погашення основної суми боргу від 08.06.2015 року не надається можливим, документально підтвердити: наявність непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем, у якому розмірі та з яких платежів складається (тіло кредиту, відсотки, пеня, комісія тощо) не надається можливим; відсутність непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем також не надається можливим.

У зв'язку з відсутністю внутрішніх документів ПАТ КБ «ПриватБанк», які регламентують надання та погашення кредитів юридичними особами в іноземній валюті, дати відповідь на питання «Яку інформацію з розрахунку заборгованості від 08.06.2015 року за кредитним договором № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року, надану позивачем, відображають колонки «Сальдо поточне», «Сальдо прострочене»» не надається можливим. У зв'язку з відсутністю первинних документів підтвердити документально банківську операцію, проведену 21.02.2007 року, що зазначена у виписці по рахунку № НОМЕР_1 щодо часткового дострокового погашення заборгованості на суму 33 490 Євро, не надається можливим (том 3, а.с. 39-48).

Як вбачається із копій квитанцій (том 1 а.с. 50-55; том 2 а.с. 232), а також досліджених експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Волинського відділення Харченко Г.О. первинних касових документів (квитанцій), наданих 27.09.2016 року (том 3, а.с. 20-23), ОСОБА_3 за період з 20.03.2007 року по 31.08.2010 року сплачено коштів на погашення пені в загальній сумі 11479,08 грн. та на погашення заборгованості по кредитному договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року в загальній сумі 11595,95 Євро. Проте, з вказаних первинних документів, в частині погашення заборгованості по кредитному договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року не можливо визначити, на які саме складові заборгованості по кредиту (тіло, відсотки, комісія) було здійснено відповідачем погашення заборгованості по кредитному договору від 13.02.2007 року.

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_1 з 13.02.2007 року по 14.05.2013 року загальна сума коштів, внесених на рахунок (обороти по кредиту,) становить 52465,04 Євро (том 1, а.с. 46-49).

Експертом було встановлено, що у виписці по рахунку ОСОБА_3 відображені наступні операції: 20.02.2007 року - за Дебетом рахунку в кореспонденції з рахунком № НОМЕР_2 вказана сума 40 000 Євро; 21.02.2007 року - за кредитом рахунку в кореспонденції з рахунком № НОМЕР_1 вказана сума в розмірі 33 490 Євро; 20.12.2007 року - за Дебетом рахунку в кореспонденції з рахунком № НОМЕР_2 вказана сума в розмірі 33 490 Євро (том 2, а.с.1-61).

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п. 5.4. цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з особового рахунка клієнта банку може слугувати як документ, що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, підтвердження видачі та погашення кредиту, за умови зазначення в ній інформації про надання банком таких послуг, сум операцій та заповнення обов'язкових реквізитів.

Отже, інформація з автоматизованої банківської системи (банківські виписки) є належним доказом факту укладання та виконання кредитного договору.

Із зазначеного виходить, що оскільки у виписці з особового рахунку відповідача міститься інформація про видачу йому 20.12.2007 року 33 490 євро, тому колегія суддів не приймає до уваги позицію відповідача про неотримання цих коштів.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Ст.ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

За змістом частин першої, третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року строку, а коли він визначений місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Правові позиції щодо застосування строків позовної давності у кредитних правовідносинах висловлені Верховним Судом України у Постановах № 6-1707цс15 від 02 грудня 2015 року, № 6-1174цс16 від 02 листопада 2016 року, № 6-2251цс16 від 09 листопада 2016 року, № 6-900цс16 від 16 листопада 2016 року.

Оскільки, направивши 15.08.2011 року вимогу відповідачу про дострокове повернення кредиту, банк змінив строк виконання зобов»язання, а з урахуванням того, що відповідачем така вимога отримана у кінці вересня 2011 року, тому колегія суддів дійшла висновку, що перебіг строку позовної давності розпочався з 01 листопада 2011 року і закінчився 01 листопада 2014 року.

Банком позов пред»явлений 02 липня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності і поновити цей строк позивач не просив.

Представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4. подано суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначено, що банком пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором,просив застосувати строк позовної давності і відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог (том 1, а.с. 82-85).

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно, тощо).

Отже, зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, комісії та пені, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та штрафних санкцій, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу і їх нарахування та розмір прямо залежить від основної суми заборгованості за кредитом (тіла кредиту) .

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 263 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про наявність порушеного права позивача та пропуск позивачем строку позовної давності.

Будь яких інших належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 576-82 ЦПК України, які б заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» залишити без задоволення, а рішення Тлумацького районного суду від 29 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

Г.П. Мелінишин

О.О. Томин