УХВАЛА

"23" січня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за поданням Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, зацікавлені особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення частки майна,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Київського ВДВС в м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним поданням, в якому просить визначити частку майна ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1, яким він володіє спільно з іншими особами, визнавши за ОСОБА_1 право власності частини вказаної квартири. В обгрунтування вказаних підстав державний виконавець посилається на те, що на примусовому виконанні Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області перебуває зведене виконавче провадження ЗВП №54233378 з виконання виконавчих листів виданих Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 242876,71 грн. Боржникові на праві спільної сумісної власності належить вказана квартира, а тому державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням.

Державний виконавець Київського ВДВС в м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_5 в минулому судовому засіданні подання підтримала та просила його задовольнити, а в подальшому в судове засідання не зявилась, була повідомлена судом належним чином та своєчасно.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлений судом належним чином та своєчасно, що підтвержується зворотнім повідомленням, причину неявки суду не повідомив.

Зацікавлені особи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні даного подання, посилаючись, що в їх квартирі було зроблено ремонт, та з їх квартири вони не хочуть робити комуналку.

Згідно із ч.2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін і заінтересованих осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали подання, суд вважає, що дане подання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Київському ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області перебуває зведене виконавче провадження № 54800516 з виконання виконавчих листів виданих Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми коштів в загальному розмірі 242876,71 грн.

Державним виконавцем було спрямовано виклик державного виконавця, та 28.07.2017 року винесено постанову про арешт майна боржника.

Також, 28.07.2017 року та 25.09.2017 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою боржника, але двері ніхто не відчинив, та доступ до квартири наданий не був, що підтверджують акти державного виконавця.

Боржник добровільно рішення суду не виконує, під час перевірки його майнового стану, майна, яке б належало йому на праві приватної власності, не виявлено, доходів він не отримує. Проте, встановлено, що боржник на підставі свідоцтва про право власності на житло разом зі своїм батьком ОСОБА_3 має у спільній сумісній власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Зазначене конституційне положення відображено і у ст.18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п.1 ч.2 ст.11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно із ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Частиною 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства. При розгляді подання державного виконавця в порядку ст. 443ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно,

а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду. Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу. Власники, які вважають, що у зв'язку зі зверненням стягнення на майно боржника у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, порушені їх майнові права у виконавчому провадженні, у зв'язку з накладенням арешту на майно, мають право звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту.

А тому, за таких умов суд приходить до переконання, що державним виконавцем надані належні і достатні докази, які свідчать про належність спірного майна на праві спільної сумісної власності боржнику, та як вбачається з матеріалів справи, у боржника відсутнє інше майно, на яке можна звернути стягнення, що також знайшло підтвердження в судовому засіданні, а тому клопотання підлягає задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись ст.443 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Подання задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на праві власності належить 1/2 частка квартири 26, що розташована в м. Харкові по вул. Короленка, буд. 18.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 30 січня 2018 року.

Суддя Г.А. ЗУБ