Справа № 462/2340/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді - Гедз Б.М.

при секретарі - Рущак Т.О.

з участю представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій, з врахуванням уточнених позовних вимог (а.с.117), просить визнати за нею 1/2 частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1, стягнути з відповідача в рахунок компенсації 1/2 вартості автомобіля «Міцубісі Лансер» 2009 р.в. (номерний знак НОМЕР_1) - 94 013 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем з 21.11.1998 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 17.12.2014 році розірвано в судовому порядку. За час перебування у шлюбі вони з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 25,7 кв.м. згідно договору купівлі-продажу від 08.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яка 23.08.2002 року на праві особистої власності була зареєстрована за відповідачем та автомобіль марки «Міцубісі Лансер», 2009 р.в., номерний знак НОМЕР_1, що також був зареєстрований 07.05.2009 року за відповідачем. Зазначила, що їй стало відомо, про те, що 27.08.2014 року відповідач всупереч інтересам сімї, без її згоди відчужив вказаний транспортний засіб, однак жодної компенсації за спільно набуте майно вона не отримала. Враховуючи відсутність домовленості щодо поділу майна звернулася із позовом до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні викладеним в уточненій заяві. Просить позов за уточненими позовними вимогами задовольнити, а також стягнути на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Відповідач подав суду письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 56-57), в яких зазначив, що позов визнає частково, в частині вимог щодо визнання за ОСОБА_1 1/2 частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1, а щодо стягнення в рахунок компенсації 1/2 вартості автомобіля «Міцубісі Лансер» 2009 р.в. заперечує та просить в цій частині в позові відмовити, оскільки дійсно 27.08.2014 року ним було відчужено вказаний транспортний засіб, при цьому, кошти виручені за такий були витрачені в інтересах та на потреби сімї.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала частково, зазначила, що відповідач не заперечує факту набуття спірної квартири у власність за час шлюбу, а також рівності часток сторін, щодо вимоги про поділ автомобіля марки «Міцубісі Лансер», 2009 р.в., номерний знак НОМЕР_1 заперечує. При цьому, зазначила, що факт придбання вказаного автомобіля в шлюбі не є підтвердженням того, що такий є спільною сумісною власністю. Відповідач відчужив автомобіль, оскільки мав право розпорядитися таким на свій розсуд, а позивач не надала доказів, що вказаний транспортний засіб був придбаний за спільні кошти подружжя. Враховуючи викладене просить відмовити в позові в частині стягнення коштів в рахунок компенсації 1/2 вартості автомобіля.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.11.1988 року, який рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.12.2014 року було розірвано (а.с.5). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова виправлено описку, допущену у рішенні Залізничного районного суду м.Львова від 17.12.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Вказано в мотивувальній та резолютивній частині рішення вірну дату реєстрації шлюбу «21.11.1998» (а.с. 6).

Також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони в шлюбі мають двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 47, 48).

З копії позовної заяви ОСОБА_6 вбачається, що вона 12.08.2014 року звернулася до Залізничного суду м. Львова про розірвання шлюбу із ОСОБА_3 (а.с. 43-44).

Згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27.04.2015 року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини зі всіх видів доходів щомісячно, по ? частині на кожну дитину, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 26 березня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 45-46).

Крім того, судом встановлено, що під час перебування у шлюбі, 08.08.2002 року сторони придбали квартиру №8 в будинку №22 на вул. Шараневича у м. Львові, що підтверджується реєстраційним посвідченням виданим ЛОДК БТІ та ЕО від 23.08.2002 року та відповіддю на запит ОКП БТІ та ЕО від 18.06.2015 року, з яких вбачається, що вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_3 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 08.08.2002 р. в реєстрі за № 2210 (а.с. 37, 38).

Відповіддю Управління ДАІ ГУ МВС України у Львівській області від 06.07.2015 року та журналом карток МРЕВ підтверджується, що відповідно до бази даних УДАІ МВС України у Львівській області транспортний засіб марки «MITSUBISHI LANCER 1.6 COMFORT», 2009 р.в., кузов №JMBSNCS3A9U000648, номерний знак НОМЕР_1, зареєстровано за громадянином ОСОБА_3, 07.05.2009 року видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВСС105596; вказаний вище транспортний засіб перереєстровано на нового власника (а.с. 39, 40).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Поняття спільної сумісної власності наведено в ч. 1 ст. 368 ЦК України, згідно з якою це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Як зазначено в ч. 1 ст. 61 СК України, обєктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя врегульовано нормами ст. 69-72 СК України, а також приписами ст. 372 ЦК України.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Таким чином, беручи до уваги визнання стороною відповідача позову в частині визнання права власності за позивачем на ? частку спірної квартири та наведені положення законодавства, квартира №8 в будинку №22, що знаходиться по вул. Шараневича в м. Львові, та автомобіль маки «Міцубісі Лансер» 2009 р.в. (номерний знак НОМЕР_1) є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки як встановлено судом такі були придбані під час перебування позивача ОСОБА_1 у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3

При цьому, суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача, що автомобіль не є спільною власністю подружжя, оскільки такі необґрунтовані і не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується довідкою-рахунком серія ВІА №695440 від 27 серпня 2014 року ОСОБА_8 продав автомобіль «MITSUBISHI LANCER», кузов №JMBSNCS3A9U000648 вартістю сімдесят тисяч гривень (а.с. 58), проте як встановлено в судовому засіданні позивач згоди на його відчуження не давала.

За клопотанням представника позивача у справі призначалася автотоварознавча експертиза для визначення дійсної ринкової вартості автомобіля «Міцубісі Лансер» 2009 р.в., номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 80, 98).

Так, згідно висновку №4447 судової автотоварознавчої експертизи від 27 лютого 2017 року проведеної судовим експертом Львівського НДІСЕ ОСОБА_9 вбачається, що встановити ринкову вартість автомобіля «MITSUBISHI LANCER», ідентифікаційний номер JMBSNCS3A9U000648, реєстраційний номер НОМЕР_1 (після продажу 27.08.2014 р. може бути змінений), на час виконання експертизи не представляється можливим внаслідок того, що він не був представлений для обстеження і у наданих матеріалах відсутні необхідні для цього вихідні дані про комплекс особливостей його стану. Середня ринкова ціна для автомобіля «MITSUBISHI LANCER», ідентифікаційний номер JMBSNCS3A9U000648, реєстраційний номер НОМЕР_1 (після продажу 27.08.2014 р. може бути змінений), станом на 27.02.2017 року, виходячи з даних про нього, визначених з його ідентифікаційного номеру та з представлених матеріалів, складає 188027 грн. (а.с. 100-109).

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що частки майна сторін є рівними і за позивачем слід визнати право власності на ? частки квартири №8 на вул. Шараневича, 22 у м.Львові та стягнути з відповідача на її користь ? вартості автомобіля «Міцубісі Лансер», 2009 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, який було відчужено відповідачем, і яка згідно висновку експертизи складає 94 013 грн. (? від середньої ринкової ціни автомобіля -188027 грн.)

Що стосується вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, то суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як встановлено судом, між ОСОБА_1 та Адвокатським обєднанням «Мицик і Партнери» укладено Договір №103 від 14.05.2015 року про надання правової допомоги, предметом якого є надання ОСОБА_1 правової допомоги в справі про стягнення аліментів та поділ майна подружжя (а.с. 22).

Також, суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно якої в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов'язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Враховуючи наведене, а також те, що фактично понесені витрати позивача на правову допомогу складають 3000 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 10.04.2017 року та квитанцією від 10.04.2017 р. (а.с. 120, 121), оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню фактичні витрати на правову допомогу, в розмірі 3000 грн.

Крім того, у відповідності до вимог ч.6 ст. 139, ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1000 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову (а.с. 1, 11а) та 2202 грн. витрат за проведення експертизи (а.с. 84, 99, 122).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2,

АДРЕСА_3 ? (одну другу) частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3, АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_3 компенсацію ? (однієї другої) вартості автомобіля ?Міцубісі Лансер?, 2009 р.в. (р.н. НОМЕР_1) 94 013 грн. (дев?яносто чотири тисячі тринадцять гривень).

Стягнути ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3, АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_3 судовий збір 1 000 грн.

Стягнути ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3, АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_3 витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн.

Стягнути ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3, АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_3 витрати за проведення експертизи 2 202 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 лютого 2018 року.

Суддя: (підпис) ОСОБА_11

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз