Справа № 340/625/15-ц
Провадження № 2/347/8/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого - судді: Гордія В.І., з секретарем Корбутяк Н.М., за участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косові справу за позовом ОСОБА_3 до Верховинської селищної ради, ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції про скасування рішення Верховинської селищної ради від 30.07.2014 року про надання ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0284 га., яка знаходиться по АДРЕСА_1, скасування рішення Верховинської селищної ради від 24.12.2014 року про затвердження ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0284 га для сінокосіння, яка знаходиться по АДРЕСА_1, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між Верховинською селищною радою та ОСОБА_4 та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Верховинської селищної ради та ОСОБА_4 про скасування рішення Верховинської селищної ради від 30.07.2014 року про надання ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0284 га., яка знаходиться по АДРЕСА_1, скасування рішення Верховинської селищної ради від 24.12.2014 року про затвердження ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0284 га для сінокосіння, яка знаходиться по АДРЕСА_1, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між Верховинською селищною радою та ОСОБА_4 та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_5 змінені позовні вимоги підтримали повністю, суду пояснили, та в зміненій позовній заяві зазначили, що 23.12.2005 року Верховинською селищною радою позивачу було надано в оренду земельну ділянку по вул. Набережна (Стуса) в селищі Верховина, якою він користувався з 2000 року. Того ж року між ним та Верховинською селищною радою було укладено Договір оренди. Після обмірів земельної ділянки було встановлено, що площа земельної ділянки, якою він фактично користується, становить 0,1036 га, що й було зазначено у договорі. Термін дії укладеного Договору оренди ще не закінчився, однак, через постійні конфлікти із сусідами він вирішив продовжити його дію достроково, здійснити всі необхідні дії, визначені чинним законодавством та звернувся в 2014 році з відповідною заявою до Верховинської селищної ради. 30.07.2014 року було прийнято рішення про передачу йому в оренду земельної ділянки площею 0,0486 га. Однак, іншу частину земельної ділянки не надали. Як йому стало відомо пізніше, частина земельної ділянки, що перебувала у його користуванні та щодо якої він звернувся до суду, передана в оренду ОСОБА_6

В порушення норм закону, передача земельної ділянки, яку орендував ОСОБА_3, відбулася без його згоди. З жодною заявою про вилучення у нього земельної ділянки він не звертався. Таким чином, Верховинська селищна рада перевищила свої повноваження та діяла всупеч закону. Крім того, ОСОБА_4 знала про те, що надана їй земельна ділянка перебуває у користуванні позивача, оскільки у них часто виникали конфлікти на цьому грунті. З 2000 року він відкрито та безперервно користується земельною ділянкою, жодних претензій з боку власника земельної ділянки - Верховинської територіальної громади в особі Верховинської селищної ради щодо незаконного захоплення чи нецільового використання до нього не було. Позивач розчистив дану земельну ділянку від сміття та бруду. Після стихії 2008 року відновив стан земельної ділянки та продовжував нею користуватися, встановивши тимчасову споруду - альтанку. Оскільки дана земельна ділянка відноситься до прибережної смуги річки Чорний Черемош, він слідкує за тим, щоб вона не засмічувалася, щоб не нищився верхній шар ґрунту внаслідок випасання худоби, для чого огородив дану земельну ділянку. А тому вважає, що відповідачами порушено його право як користувача та просить позов задоволити.

Представник Верховинської селищної ради, Яцків В.М. позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що йому не відомо яким чином був укладений договір оренди між селищною радою і позивачем ОСОБА_3, так як ні того голови с/ради, ні землевпорядника немає. Але, навіть з тексту договору він може сказати, що в ньому місце земельної ділянки вказано на присілку Бречник, а даний присілок знаходиться в зовсім протилежному напрямку від місця проживання позивача і місця знаходження тієї земельної ділянки, яку він бажав отримати в оренду. Також, не може пояснити чому в договорі площа земельної ділянки вказана розміром 0,10 га, хоча згідно рішення від 23.12.2005 року, дозвіл дано на землю площею 0,04 га. Крім того, представник позивача пояснив, що вищенаведене рішення селищної ради було скасовано в 20.12.2013 році рішенням Верховинської селищної ради, та додав, що те, що ОСОБА_3 користувався землею, яка відносилась до земель запасу с/ради, ще не надає йому права на першочергове отримання її в оренду. А дана земельна ділянка у ОСОБА_3 не вилучалася, оскільки вона не була офіційно йому передана.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2, позовні вимоги не визнали, суду пояснили та в запереченні на позов зазначили, що договір оренди, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог, є недійсним (нікчемний правочин), оскільки в ньому не дотримано істотні умови, а саме: відсутня дата і місце укладення; відсутня державна реєстрація даного договору, передбачена пунктом 3.6. цього ж договору; відсутня технічна документація на земельну ділянку, вказану в договорі; рішення про затвердження технічної документації і про передачу позивачеві в оренду земельної ділянки площею 0,1036 га відсутні; рішення Верховинської селищної ради від 23.12.2005 р., на підставі якого укладений договір, скасовано рішенням Верховинської селищної ради від 20.12.2013 року; в договорі не вказана адреса земельної ділянки, що надається в користування, а також в договорі не вказана ціна, хоча на оплатність даного договору вказують пункти 2.1., 3.1.3. і 3.4.3 цього ж договору.

Крім того, 18.12.2013 року позивач звернувся з заявою до Верховинської селищної ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки плошею 0,0486 га і рішенням від 20.12.2013 року йому було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, а рішенням від 30.07.2014 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки плошею 0.0486 га по АДРЕСА_1 і було передано її в оренду. З позивачем було укладено, договір оренди вказаної ділянки, який був зареєстрований відповідно до вимог законодавства. Відповідач відразу погодився з площею наданої йому ділянки і жодного разу не оспорював її.

Представник реєстраційної служби Верховинського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не подавав.

Вислухавши сторони, свідків, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Як видно із копії архівного витягу з рішення Верховинської селищної ради 23 сесії 4 демократичного скликання від 23.12.2005 року (Т.1 а.с.5), сесія Верховинської селищної ради вирішила: 1) дати дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,04 га за адресою смт. Верховина, вул.. Набережна, з метою передачі її в оренду для випасу худоби (пасовище); 2) зобов'язати ОСОБА_3 в місячний строк виготовити технічну документацію на земельну ділянку для передачі її в оренду для випасу худоби (під пасовище) і зареєструвати його в установленому порядку.

В подальшому, між ОСОБА_3 та Верховинською селищною радою було укладено Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) (Т.1 а.с.6), відповідно до якого, Верховинська селищна рада на підставі свого рішення № 31 від 23.12.2005 року - передала ОСОБА_3 в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,1036 га (під пасовище), на умовах короткострокової оренди терміном на 15 років.

В цьому Договорі пунктом 5.3 записано, що Договір набуває чинності з моменту його реєстрації. Крім того, згідно пункту 3.6 даного Договору, одним із обов?язків орендаря вказано, що приступати до використання земельної ділянки орендар має право після державної реєстрації Договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 210 України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

За змістом ч.3 ст. 640 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

А тому, в силу вимог вищенаведених статей ЦК України, не є вчинено правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Звідси випливає висновок, що при недотриманні вимог стосовно реєстрації правочину, у тих випадках, коли така реєстрація визнана законом обов'язковою, такий правочин вважається неукладеним, а отже, немає юридичної сили. Тому цивільні права та обов'язки у сторін такого правочину можуть виникати тільки з моменту його реєстрації (дати внесення відповідного запису у документ, де фіксується реєстрація).

Так як позивачем ні в судовому засіданні, ні протягом розгляду справи не було представлено суду доказів того, що даний договір оренди ним було зареєстровано, то відповідно, суд і приходить до висновку, що даний договір оренди не був укладеним.

А тому, з огляду на вищенаведене, судом встановлено наявність умов, які являються підставами для визнання правочину недійсним з підстав передбачених ч.2 ст. 215 ЦК України, а саме: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Оскільки, згідно загальних положень щодо правочинів, передбачених Цивільним кодексом України (глава 16), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст. 203 ЦК України), зокрема, згідно ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а також у передбачених законодавством випадках (ст.210 ЦК України), правочин, який підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року передбачено, що державній реєстрації прав підлягають: речові права, похідні від права власності, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Таким чином, при укладенні договір оренди між ОСОБА_3 та Верховинською селищною радою не було укладено.

Крім того, згідно виписки з рішення від 20.12.2013 року № 179-24/2013, в частині розгляду заяви ОСОБА_3 (про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки), селищною радою було визнано рішення від 23.12.2005 року таким, що втратило чинність (Т.1 а.с.127).

Навпаки, одночасно, із відміною чинності вищенаведеного рішення, сесія Верховинської селищної ради, 20.12.2013 року своїм рішенням (Т.1 а.с.128) надала дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0486 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Верховинської селищної ради з метою передачі її в оренду, з яким позивач також погодився, зокрема, і щодо площі земельної ділянки.

В подальшому, рішенням сесії Верховинської селищної ради від 30.07.2014 року (Т.1 а.с.7) було затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,0486 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1А також, на виконання вищенаведеного рішення сесії, 22.09.2014 року згідно акту прийому-передачі земельної ділянки (Т.1 а.с.9), між Верховинською селищною радою та ОСОБА_3 було укладено договір оренди вищенаведеної земельної ділянки терміном на 25 років (Т.1 а.с.8), який було належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу (Т.1 а.с.10).

Посилання позивача на те, що передача земельної ділянки відповідачці ОСОБА_6 відбулася без його згоди і земельна ділянка, яку він орендував була у нього вилучена також без його згоди, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Натомість, як представником Верховинської селищної ради, так і відповідачкою ОСОБА_6 та її представником, в судовому засіданні було повністю спростовано заявлені до них позивачем позовні вимоги та документально підтверджено законність набуття у користування (оренду) спірної земельної ділянки відповідачкою ОСОБА_4

Як видно із матеріалів справи, 21.06.2010 року ОСОБА_4 звернулася до сесії Верховинської селищної ради із заявою про надання їй в користування прирічкової зони, яка прилягає до її присадибної ділянки для утримання її в належному санітарному стані (Т.1 а.с.122), яка була задоволення рішенням Верховинської селищної ради від 10.09.2010 року (Т.1 а.с.161).

Пізніше, ОСОБА_4 знову звернулася до Верховинської селищної ради із заявою про надання їй в користування прибережної смуги для утримання її в належному санітарному стані, яка знаходиться навпроти її господарства та прилягає до її присадибної ділянки орієнтовною площею 0,03 га (Т.1 а.с.122), яка також була задоволена рішенням Верховинської селищної ради від 13.09.2013 року (Т.1 зворотній бік а.с.160), в яке було внесено зміни рішенням Верховинської с/ради від 30.07.2014 р. (Т.1 а.с.53) та надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0284 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства (сінокосіння) із земель комунальної власності Верховинської селищної ради.

Рішенням Верховинської селищної ради від 24.12.2014 року (Т.1 а.с.54), було затверджено ОСОБА_4 проект землеустрою та 06.02.2015 року між Верховинською с/радою та ОСОБА_4 було укладено договір оренди строком на 25 років (Т.1 а.с.55-56), який було належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу (Т.1 а.с.57).

Крім того, про правомірність користування земельною ділянкою відповідачкою ОСОБА_4, підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, яка пояснила, що вона проживає там із 1985 року і позивач та відповідача є її сусідами. Позивач ОСОБА_3 купив там будинок і протягом ведення в даному будинку ремонтних та будівельних робіт, складав всі будівельні матеріали на спірну земельну ділянку, частина якої перебувала у її користуванні, а частина у користуванні ОСОБА_4 В зв'язку із тим, що він засмічував дану землю будівельними матеріалами (складав шифер, дерево, інші матеріали), він і прибирав її. Але після того, як він завершив будівництво, ОСОБА_4 захотіла і надалі користуватися своєю земельною ділянкою, однак позивач почав їй в цьому перешкоджати.

Даний факт підтверджується і листом № К-46 від 21.09.2015 року (Т.1 зворотній бік а.с.161), відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язано прибрати шутер, каміння, будівельні матеріали та альтанку з орендованої ОСОБА_4 земельної ділянки.

Що ж до висновку експерта № 055/ЗТ-17 з додатками (Т2 а.с.142-153), призначеної судом та проведеної за клопотанням позивача та його представника, то у відповідності до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Зважаючи на те, що перелік питань, які було поставлено на вирішення експерту та відповіді на які ним надано у висновку, ніяким чином не підтверджують та не спростовують позовних вимог ОСОБА_3, оскільки його позовні вимоги полягають у правомірності видання правовстановлюючих документів ОСОБА_4, а не у встановленні меж землекористування, то в даному випадку висновок експерта судом береться до уваги як консультативний документ.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 138 ЦК України передбачено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Розподіл же судових витрат між сторонами здійснюється у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому, зважаючи на те, що судом в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 повністю відмовлено, суд вважає, що судові витрати понесені ним, також не підлягають стягненню.

Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 95, 116, 118, 119, 152 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 203, 210, 215, 216, 228, 236, 391, 344, 640 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ «Про оренду землі» та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 213-215, 218 ЦПК України, (в ред. 2004 року), ст.ст. 10, 12, 133, 138, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до Верховинської селищної ради, ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції про скасування рішення Верховинської селищної ради від 30.07.2014 року про надання ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0284 га., яка знаходиться по АДРЕСА_1, скасування рішення Верховинської селищної ради від 24.12.2014 року про затвердження ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0284 га для сінокосіння, яка знаходиться по АДРЕСА_1, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між Верховинською селищною радою та ОСОБА_4 та скасування державної реєстрації земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення вступає в законну силу після 30-ти днів з дня проголошення, якщо не буде подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суду.

СУДДЯ: В.І. Гордій