АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 653/2546/16-ц Головуючий в І інстанції Венглєвська Н.Б.
Номер провадження 22-ц/791/135/18 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

ОСОБА_1

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого від імені ОСОБА_3, на заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

05.08.2016р. ОСОБА_4 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики вказуючи, що 23.09.2013р. надала відповідачеві позику в розмірі 5000 дол.США, про що останній видав письмову розписку та зобовязався повернути до 23.01.2014р.

Оскільки позичальник свого зобовязання не виконав, просила стягнути борг в розмірі 124 032 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року позов задоволений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи від імені ОСОБА_3, посилається на порушення судом ст. 533 ЦК України та встановлення суми стягнення із врахуванням курсу долара до національної валюти станом на час ухвалення судового рішення, тоді як розмір стягнення належало визначати за курсом, що існував на час повернення суми позики 23.01.2014р., який визначений розпискою. Крім того, судом порушені норми процесуального права в частині належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» цього Кодексу до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах визначених ст. 367 ЦПК України, доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 1046 ЦК України одна сторона позикодавець передає у власність іншій стороні позичальникові гроші, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей, або речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.1, 2 ст. 207 та ч.2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

У разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, у відповідності до статей 1046, 1047 ЦК України належить встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. (Правова позиція викладена у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13 та у справі № 6-79цс14 від 02.05.2014р.)

У справі, яка переглядається встановлено, що 23.09.2013р. між сторонами укладений письмовий договір позики, за яким ОСОБА_4 передала, а відповідач ОСОБА_3 отримав у користування кошти в сумі 5000 дол.США, які за встановленим на день укладання договору курсом валют дорівнювали 42 000 грн.

Позичальник визнав обумовлену сторонами валюту позики та своє боргове зобовязання повернути позику у тій же валюті та у передбачений договором строк до 23.01.2014р.(а.с.7).

Позичальник та його представник не спростовували факт отримання від позивачки зазначеної у договорі суми та валюту позики, а також не спростовували факт порушення боргового зобовязання, оскільки визначена договором сума у вказаний строк не повернута.

Отже, суд першої інстанції встановив факт отримання ОСОБА_3 коштів за письмовим зобовязанням позичальника у погодженій сторонами валюті і розмірі та факт невиконання ним обовязку повернути таку ж суму позики, а тому дійшов правомірного висновку про наявність передбачених ст. 1050 ЦК України підстав для її стягнення.

Визначаючи розмір стягнення суд враховує, що ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Досліджуючи зміст боргової розписки, суд визнав встановленим, що сторонами визначена валюта зобовязання, 5000 доларів США, які позичальник зобовязаний повернути до 23.01.2014р., що за своїм змістом не суперечить ч.1 ст. 1049 ЦК України, якою встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У момент укладання правочину відповідач отримав позику, грошовий еквівалент якої визначений сторонами у іноземній валюті, та взяв на себе обовязок повернути такі ж кошти, які були передані йому у користування. (а.с.7).

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Відповідно до положень ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначений грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Враховуючи, що у визначений сторонами строк обумовлена цим зобовязанням сума повернута не була, а письмовим зобовязанням позичальника не встановлено інший порядок повернення, ніж той, що наведений у розписці, суд дійшов правомірного висновку про стягнення заборгованих сум у національній валюті за офіційним курсом відповідної валюти в межах заявлених позивачкою вимог.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнення мав би визначатись у гривневому еквіваленті станом, що був визначений НБУ на 23.01.2014р., встановлений для повернення боргу, оскільки у зазначений час виконання грошового зобовязання позика повернута не була.

Позивачкою визначений розмір стягнення у гривневому еквіваленті до суми фактично наданої позики за курсом, який встановлений на день фактичного платежу, а тому розмір заборгованих сум, вірно встановлений судом у межах заявлених позивачем позовних вимог, що також узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 8.02.2017р. № 6-1905цс16.

Крім того, не може бути підставою для скасування рішення і та обставина, що відповідач не приймав участі у розгляді справи, оскільки судова повістка ОСОБА_3 вручена особисто 29.05.2017р., завчасно до дня розгляду справи 08.06.2017р. Представник відповідача також був повідомлений судом 17.05.2017р. Оскільки відповідач та його представник, за викладених обставин, були належним чином повідомлені та за згодою позивача судом ухвалене заочне рішення.(а.с. 15-17, 25,28,30,31,34,37,40,41).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування ухваленого судом першої інстанції рішення, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого від імені ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2018 року.

Головуючий _____________ Н.В.Орловська

Судді: _____________ О.В.Кутурланова

_____________ ОСОБА_1