441/297/17 2/441/39/2018
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2018 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Українець П.Ф.

з участю секретаря Боднар Ю.М.

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши відкрито у залі судових засідань у м. Городок Львівської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 01.03.2017р. звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 1 086 400 грн. заборгованості за договором позики, 863 193грн. 14 коп. процентів, а всього 1 949 593 грн. 14 коп. та 8 320 грн. судових витрат.

Вимоги мотивував тим, що 28.09.2010р. позичив ОСОБА_4 40 000 доларів США, що підтверджується заявою останнього від 28.09.2011р. посвідченою приватним нотаріусом Городоцького нотаріального округу ОСОБА_5В.

Згідно вказаної заяви ОСОБА_4 зобовязувався повернути позичені кошти після відчуження належних йому на праві власності нежитлових будівель - «Авіатеч» і навісу, що відповідно на вул. Польова, 58 і 59 у с.Черляни Городоцького р-ну Львівської обл.

Він звернувся до відповідача із вимогою повернути позичені кошти, між тим, останній добровільно повертати такі відмовляється.

Просив стягнути з відповідача 1 086 400 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США на день подачі позову, проценти за користування позикою в сумі 863 193 грн. 14 коп., що еквівалентно 31 781,78 доларів США та судові витрати.

В суді 27.10.2017р. позивач ОСОБА_3 позов підтримав, пояснив, що мав боргові зобовязання за кредитним договором перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 830 000 грн. і банк почав ініціювати питання звернення стягнення на предмет іпотеки. ОСОБА_4 погодився рефінансувати заборгованість за кредитом, тому 28.09.2011р. отримав у ПАТ «Державний ощадний банк України» кредит та погасив заборгованість за його кредитним договором перед ПАТ «Державний ощадний банк України».

28.09.2011р. між ним і ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі «Авіатеч» на вул. Польова, 58 у с.Черляни Городоцького р-ну Львівської обл. і нежитлової будівлі - навісу, на вул. Польова, 59 у цьому ж населеному пункті.

Різницю що складала між сумою погашеного кредиту і вартістю нежитлових будівель 40 000 доларів США, ОСОБА_4 йому не повернув, а 28.09.2011р. дав розписку/заяву за якою позичає вказану суму грошей і зобовязується її повернути після продажу означених нежитлових будівель.

Однак відповідач позичені кошти не повертає, тому він звернувся в суд із позовом, дав інші пояснення, просить про задоволення вимог і стягнення судових витрат.

В судове засідання 18.01.2018р. позивач не зявився.

Представник позивача ОСОБА_1 висловився на підтримку позову, з мотивів наведених у ньому. Просить стягнути з відповідача в користь позивача 1 086 400 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США на день подачі позову та проценти за користування позикою в сумі 863 193 грн. 14 коп., що еквівалентно 31 781,78 доларів США, просив також стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_4 в суді 27.10.2017р. позов заперечив, пояснив, що у 2007р. ОСОБА_3, отримав у ПАТ «Державний ощадний банк України» кредит в сумі 830 000 грн. на забезпечення зобовязань за яким передав у іпотеку банку нежитлові будівлі «Авіатеч» і навіс, що відповідно на вул. Польова, 58 і 59 у с.Черляни Городоцького р-ну Львівської обл., що свої зобовязання перед банком ОСОБА_3 не виконував, допустив заборгованість і банк почав ініціювати питання звернення стягнення на предмет іпотеки. Він погодився рефінансувати заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за кредитним договором №1607 від 14.12.2007р. У звязку з цим, 28.09.2011р. отримав у ПАТ «Державний ощадний банк України» кредит на рефінансування заборгованості ОСОБА_3

Отриманими кредитними коштами він погасив заборгованість ОСОБА_3 за зобовязаннями останнього перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за кредитним договором від 14.07.2007р., що й стало підставою для припинення договору іпотеки, а відтак, надавало можливість ОСОБА_3 розпорядитися обєктами нерухомого майна.

28.09.2011р. між ним і ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі «Авіатеч» на вул. Польова, 58 у с.Черляни Городоцького р-ну Львівської обл. і нежитлової будівлі будівлі - навісу, на вул. Польова, 59 у цьому ж населеному пункті.

Набувши у власність вищеозначене нерухоме майно, він у цей же день - 28.09.2011р. уклав з ПАТ «Державний ощадний банк України» кредитний договір №1952 та договір іпотеки, в якому вказані обєкти нерухомого майна виступають предметом іпотеки і перебувають в іпотеці по даний час.

28.09.2011р. у нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу ОСОБА_5, після оформлення договорів купівлі-продажу вищеозначених нежитлових будівель, ОСОБА_3 запропонував, щоб він на суму вартості переоформлених додаткових 40% сумарних площ обєктів нерухомого майна склав заяву про позику у нього коштів на суму, яка відповідала вартості цих 40% 40 000 доларів США. Він погодився на пропозицію ОСОБА_3, про що 28.09.2011р. складено відповідну заяву. Даві інші пояснення, просив у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 покликаючись в т.ч., що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення договору позики та передачі грошових коштів в сумі 40 000 доларів США, інше, просить в позові відмовити.

Заслухавши сторони, представників сторін, поясненя нотаріуса, свідка вивчивши матеріали справи, суд відмовляє в позові з огляду на наступне.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено і ця обставина визнана сторонами, що ОСОБА_3 з 14.12.2007р. мав боргові зобовязання перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 830 000 грн., що ОСОБА_4 28.09.2011р. отримав у ПАТ «Державний ощадний банк України» кредит на рефінансування заборгованості ОСОБА_3, які банк перерахував на погашення заборгованості останнього (а.с. 50-58).

28.09.2011р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель «Авіатеч» на вул. Польова, 58 у с.Черляни Городоцького р-ну Львівської обл. і навісу, на вул. Польова, 59 у цьому ж населеному пункті (а.с. 54, 61).

Із пояснень позивача ОСОБА_3 убачається, що різниця між сумою погашеного ОСОБА_4 кредиту за договором № 1607 від 14.12.2007р. і вартістю придбаних останнім вищеозначених нежитлових будівель склала 40 000 доларів США, котрі ОСОБА_4 йому не повернув, а 28.09.2011р. дав заяву за якою позичає вказану суму грошей і зобовязується її повернути після продажу означених нежитлових будівель.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно із заявою, що посвідчена приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу ОСОБА_7 28.09.2011р. за реєстром № 690 (а.с. 9) ОСОБА_4 28.09.2010р. позичив у ОСОБА_3 40 000 доларів США.

Між тим, з пояснень позивача ОСОБА_3 і приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу ОСОБА_8 убачається, що при посвідченні вищеозначеної заяви допущено описку, що факт позики ОСОБА_9 грошових коштів у ОСОБА_3 мав місце 28.09.2011р.

Та обставина, що договір позики між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мав місце 28.09.2011р. стверджується також і тим, що на 2010р. останній не мав у власності нежитлових будівель і набув такі саме 28.09.2011р.

За приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобовязання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Оскільки у заяві ОСОБА_4, що посвідчена 28.09.2011р. приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу ОСОБА_7 зазначено, що відповідач отримав кошти в борг від позивача і, з врахуванням того, що така знаходиться у позивача ОСОБА_3, суд вважає, що дана обставина підтверджує факт зобов'язання відповідача перед позивачем за договором позики.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наявна у позивача заява ОСОБА_4, що посвідчена приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу ОСОБА_7 28.09.2011р. за реєстром № 690, свідчить про отримання відповідачем в борг грошових коштів і є документом, який підтверджує факт укладення між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 договору позики.

За положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із заяви посвідченої приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу ОСОБА_7 28.09.2011р. за реєстром № 690 убачається, що відповідач ОСОБА_4 отримав у позивача ОСОБА_3 40 000 доларів США та зобовязується повернути такі позивачу після продажу нежитлових будівель «Авіатеч» і навісу, що відповідно на вул. Польова, 58 і 59 у с. Черляни Городоцького р-ну Львівської обл.

Разом з тим, на часі розгляду справи вищеозначені нежитлові будівлі відповідачем не відчужені.

Отже, звернення позивача із позовом в суд про стягнення боргу за договором позики до настання події, з якою сторони повязали зобовязання відповідача повернути кошти, і зокрема до моменту продажу вищеозначених нежитлових будівель є передчасним.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд України у справі № 6-1662цс17 від 18.10.2017р.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в позові.

Заходи забезпечення позову за ухвалами Городоцького районного суду Львівської обл. від 06.03.2017р. і 03.04.07.2017р. підлягають скасуванню.

Судові витрати у справі (а.с. 1, 13) відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 81, 82, 133, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Заходи забезпечення позову за ухвалами Городоцького районного суду Львівської обл. від 06.03.2017р. і 03.04.2017р. про накладення арешту на належне ОСОБА_4 (09.10.1968р.н., проживаючому на ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) майно і зокрема: нежитлову будівлю «Авіатеч» на вул. Польова, 58 у с. Черляни Городоцького р-ну Львівської обл. (реєстраційний номер 9529798), нежитлову будівлю на вул. Польова, 59 у с. Черляни Городоцького р-ну Львівської обл. (реєстраційний номер 15906440), 1/2 частину нежитлової будівлі на вул. Зелена, 205 у с. Вовчухи Городоцького р-ну Львівської обл. (реєстраційний номер 16409411) і автомобіль НОМЕР_2. - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Суддя: Українець П.Ф.