Номер провадження: 22-ц/785/2262/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 29 травня 2017 року у цивільній справі ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області про розірвання договору по виготовленню та реалізації конструкцій, відшкодування моральної та матеріальної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії та стягнення грошових коштів, -

встановила:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа Головне управління держпродспоживслужби в Одеській області про розірвання договору по виготовленню та реалізації конструкцій, відшкодування моральної та матеріальної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов»язання вчинити дії та стягнення грошових коштів.Позивач за первинним позовом, згідно останніх уточнень, обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що у липні 2015 року вона вперше зіштовхнулася із рекламою ФОП ОСОБА_2, отримавши флаєр з пропозицією знижки на металопластикові конструкції, представник відповідача на словах повідомив про розцінки, та повідомив, що окрім встановленні вікон, фірма займається розширенням балконів. Згодом до неї прийшли представники відповідача з готовим підписаним договором у двох екземплярах, які наполягали на підписанні договору, повідомляючи про низькі ціни на їх послуги, жодних додаткових умов вони не повідомили, крім того не повідомили, що розширення балкону потребує дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції України та дотримання державно-будівельних стандартів при розробці проекту. Виявивши незрозумілі положення щодо предмету укладеного договору, позивачка звернулася до відповідача з вимогою розірвати договір наступного дня після підписання, однак відповідач відмовився розривати правовідносини, посилаючись на п. 7.6 Договору, запевнивши, що договір оформлений належним чином та запропонував сплатити частину вартості товару, після внесення 9000 грн, відповідач почав ухилятися від спілкування, після чого нею було направлено на адресу відповідача листа-претензію. Даний договір містить недоліки, а саме відсутній конкретно визначений предмет договору. За даних обставин позивач згідно останніх уточнених позовних вимог від 18.01.2017 року просить розірвати договір ЕА-1150 від 01.08.2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 по виготовленню та реалізації конструкцій, зобовязати ФОП ОСОБА_2 повернути отримані кошти в розмірі 14000 грн, та стягнути моральну шкоду в розмірі 24000 грн, та стягнути всі судові витрати.

Позивач за зустрічним позовом, посилався на те, що 01.08.2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № ЕА-1150 по виготовленню та реалізації ПВХ конструкцій на загальну суму 28088 грн., відповідно до умов договору виконавець зобовязувався передати виготовлені вироби замовнику на протязі 30 днів, вказані вироби були виготовлені, про що було повідомлено замовника листом від 29.08.2015р., та повідомлено про прийняття виробу та сплату повної його вартості, однак відповідач відмовлявся від отримання ПВХ конструкцій, пояснивши це тим, що передумав їх приймати та вносити оплату, оскільки вони їй вже не потрібні. Відповідачем було внесено передоплату в розмірі 14000 грн., таким чином у відповідача виникла заборгованість по договору в розмірі 14088 грн., не враховуючи штрафних санкцій. Оскільки відповідач порушила умови укладеного договору, позивач просить суд зобовязати ОСОБА_3 прийняти виготовлені ПВХ конструкції, відповідно до договору № ЕА-1150 від 01.08.2015р. та стягнути з ОСОБА_3 на її користь кошти в розмірі 14088 грн., та витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати.

Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечували.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 в судовому засіданні зустрічний позов підтримав в повному обсязі, однак заперечував проти первинного позову та просив відмовити в задоволенню позову, надав письмові заперечення, в яких посилається на те, що позов є необґрунтований, та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки під час підписання спірного договору між сторонами було в повному обсязі досягнуто згоди відносно всіх істотних умов договору, крім того підстави, зазначені позивачем в позовній заяві, а саме відсутність конкретно визначеного предмету договору, дають ОСОБА_3 правові підстави не для розірвання договору, а для визнання його неукладеним, крім того позивач до моменту укладення договору мала змогу погодити додаткові інші характеристики замовленого нею товару, однак цього не зробила, а також зазначає що технічне креслення є додатком до Договору.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала первісний позов та просила його задовольнити, а в зустрічному позові відмовити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково; зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення. Розірвано договір ЕА №1150 від 01.08.2015р., укладений між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 по виготовленню та реалізації конструкцій. Стягнено з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 14 (чотирнадцять) тисяч грн., витрати за проведення експертизи в сумі 3594 (три тисячі пятсот девяносто чотири)грн.48 коп. та судовий збір в сумі 974 (девятсот сімдесят чотири) гривень 40 копійок. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

На вказане рішення суду ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовної заяви про розірвання договору по виготовленню та реалізації конструкцій, відшкодування моральної та матеріальної шкодита задовольнити зустрічну позовну заяву ФОП ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено наступні обставини.

01 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір ЕА-1150, предметом даного договору є ПВХ конструкції, які в договорі далі було зазначено як вироби, відповідно до якого загальна площа виробу становить 23,5 кв.м., колір профілю білий, заповнення 4х16х4і, профіль ПВХ ROTO, вартість виробів становить 28088 грн. ОСОБА_3 було сплачено завдаток в розмірі 5000 грн, що підтверджується копією товарного чеку від 01.08.2015 року, який наявний в матеріалах справи (т.1 а.с. 7, 10, 13, 116)

Відповідно до п.п. 3.1,3.3 умов договору позивач зобовялася сплатити відповідачеві повну вартість замовлення в розмірі 28088 грн, а відповідач зобовязався згідно із п. 3.2. договору протягом 30 робочих днів здійснити передачу у власність замовника виготовлені вироби. Перед придбанням вищевказаної продукції замовник зобовязаний самостійно ознайомитися зі споживчими властивостями товарів та послуг, наданих йому виконавцем у виді нормативних документів фірми-виробника у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 4.1. договору передбачено, що у випадку невиконання позивачем пункту 3.1. договір вважається розірваним і всі його додатки недійсними.

У пункті 4.2. договору визначено, що у випадку невиконання відповідачем п. 3.2. з власної вини, відповідач зобовязаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості ціни договору за кожен день прострочення.

Відповідно до копії товарного чеку від 07.08.2015 року, вбачається що позивачем за первинним позовом було доплачено за ПВХ вироби 9000 грн. (т. 1 а.с. 116)

Згідно з положенням пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбавати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

28.08.2015 року ОСОБА_3 було направлено на адресу ФОП ОСОБА_2 претензію, в якій вона зазначила, що сплативши авансові внески в розмірі 5000 грн, а згодом і 9000 грн, ніяких робіт в квартирі не розпочалися та не доставлено жодних матеріалів, крім того даний договір укладений з порушенням чинного законодавства стосовно неможливості розірвання договору, даний договір було укладено під впливом помилки, представники ФОП ОСОБА_2 не розповіли детально про умови договору, не пояснили суть самого договору, тому просить ФОП ОСОБА_2 у найближчий час провести перемовини з метою розірвання договору, та повернення авансових внесків. В матеріалах справи наявний конверт, в якому направлялася вказана претензія, з відміткою пошти «про відмову від отримання».

Листом ФОП ОСОБА_2 від 29.08.2015 року ОСОБА_3 було повідомлено про виготовлення ПВХ конструкцій у встановлені строки договором, та повідомлено про необхідність до 10.09.2015 року в письмовій формі повідомити про зручні для неї дату та час для передачі виготовлених замовлених ПВХ конструкцій. (т. 1 а.с. 12)

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивач в судовому засіданні зазначила, що представники ФОП ОСОБА_2 її з фурнітурою не ознайомили, вона нічого не бачила, їй нічого не показували та не ознайомлювали з матеріалами вікон.

Згідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця);правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Відповідно до Висновку № 016/16 судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 521/14860/15-ц, складеного 01.07.2016 року судовим експертом ОСОБА_4, вбачається, що виміри вікон на балконі квартири АДРЕСА_1 не відповідають вказаним розмірам у пункті 1.4 договору АЕ 1150 від 01.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2, а також кресленням вікон, виконаними ФОП ОСОБА_2, а саме: згідно з проведеними експертом обмірами від 07.06.2016 року максимальна площа скління балкону становить 12,6 кв.м.; згідно договору ЕА 1150 від 01.08.2015 року площа 23,5 кв.м., що на 46,4 % (10,9 кв.м.) перевищує фактичну загальну максимально можливу площу скління балкону, яка складає 12,6 кв.м.; згідно креслення вікон від 01.08.2015 року площа становить 22,7 кв.м. що на 44,5 % (10,1 кв.м.) перевищує фактичну загальну максимально можливу площу скління балкону, яка складає 12,6 кв.м. (т. 1 а.с. 100-106)

На підставі даного висновку, судом першої інстанції вірно встановлено, що виміри, які здійснені ФОП ОСОБА_2, та зазначені в договорі ЕА 1150 від 01.08.2015 року, здійснені з порушенням всіх вимог нормативно-технічної документації в галузі будівництва, що в свою чергу передбачає недбалість зі сторони виконавця.

За даних обставин є всі підстави для розірвання договору ЕА 1150 від 01.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2, та повернення внесених авансових внесків.

Відповідно до п.п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Свідок ОСОБА_5, яка була допитана в судовому засіданні у суді першої інстанції повідомила суд про те, що позичила позивачеві ОСОБА_3 грошові кошти приблизно в розмірі 15000 грн на балкон, позивач являється хворою людиною, якій вона допомагає та дає ліки, також вона ходила з позивачем на вул. ОСОБА_4 в фірму, в якій їм повідомили, що грошей немає, балкону їй не зробили та попросили ще 20000 грн. Позивачка хотіла привести до ладу балкон. Після судових засідань позивач себе почуває недобре та вимушена пити ліки, у позивача хворе серце та ноги.

Щодо відмови у позовних вимогах про стягнення на користь позивача з ФОП ОСОБА_2 моральної шкоди, то рішення суду в цій частині не оскаржується, а тому оскарженню не підлягає.

Щодо зустрічного позову, судом першої інстанції вірно зазначено, що при визначенні характеру правовідносин, що виникли між сторонами, суд першої інстанції правильно виходив з того, що за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором побутового підряду. Правовідносини між сторонами врегульовані відповідними положеннями Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про захист прав споживачів».

Частиною 1 ст. 865 ЦК України встановлено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 3 ст. 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Згідно ч. 2 ст. 873 ЦК України робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 не підписувала акт приймання-передачі товару від 28.08.2015 року по договору від 01.08.2015р. (т. 1 а.с. 85)

Крім того слід зазначити, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 016/16, складеного 01.07.2016 року судовим експертом ОСОБА_4, встановлено, що здійснені заміри при виконанні договору ЕА 1150 від 01.08.2015р. ФОП ОСОБА_2 з істотними порушеннями нормативно-технічної документації в галузі будівництва.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд першої інстанції присудив з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачкою у справі сплачено судовий збір в сумі 974,40 грн, що підтверджується квитанціями, які є в матеріалах справи, а також сплачено 3594 грн за проведення судової будівельно-технічної експертизи, які підлягали стягнення з відповідачки на користь позивача.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довела обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Більш того, в суді апеляційної інстанції представник скаржника підтвердив те, що між сторонами дійсно була домовленість про збільшення площі балкона. На запитання представника позивача та суду представник скаржника двояко трактував деякі положення договору, вважаючи, що деякі пункти договору було помилково включені до тексту договору ЕА№1150 від 01.08.2015 року.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

постановила:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_6

Повне судове рішення складено 05.02.2018 року