Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 644/610/15-ц

провадження № 61-2533 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року у складі судді Глібко О. В., ухвалу апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2016 року у складі суддів: Бурлака І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначало, що 3 червня 2008 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 процентів річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яку було стягнуто з відповідача за заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2011 року, у розмірі 20 038 грн 93 коп.

Ураховуючи, що заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2011 року відповідачем не виконано, заборгованість за договором не погашено, кредитні кошти не повернуто, ПАТ «КБ «ПриватБанк», з урахування уточнень позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1: 18 957 грн 85 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 2 866 грн 11 коп. - заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом; 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1 101 грн 20 коп. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від

30 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка складається з: 18 957 грн 85 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 2 866 грн 11 коп. - заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом; 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1 101 грн 20 коп. - штраф (процентна складова), а всього у розмірі

23 425 грн 16 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов'язання з повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню відповідно до статтей 526, 530, 1050, 1054 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача процентів, комісії та штрафних санкцій за невиконання зобов'язання з повернення кредитних коштів є законним та обґрунтованим.

У липні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2016 року, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статтей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Виходячи із системного аналізу статтей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 3 червня 2008 року у розмірі 19 838 грн 93 коп., а також солідарно з товариством з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «ВЕРУС» в особі філії у Дзержинському районі м. Харкова -200 грн.

Грошові кошти, стягнуті з відповідача на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» за заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2011 року, ОСОБА_1 не сплачено.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 не виконав заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2011 року, кредитні кошти не повернув, законним та обґрунтованими є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для стягнення з нього процентів, комісії та штрафних санкцій, передбачених договором та нарахованих за період невиконання грошового зобов'язання.

Посилання в касаційній скарзі на не укладення ОСОБА_1 кредитного договору, не отримання ним кредитних коштів, не ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг та умовами кредитування є безпідставними, з огляду на те, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2011 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, що була чинною на момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не знайшли свого правового та об'єктивного підтвердження також доводи касаційної скарги щодо неналежної довіреності представника ПАТ «КБ «ПриватБанк», не надіслання відповідачу копії позовної заяви з додатками та необхідності залишення позову без розгляду у зв'язку з неявкою позивача.

Посилання в касаційній скарзі на несправедливість умов договору не заслуговують на увагу, оскільки такі вимоги не були заявлені в суді першої інстанції , а тому виходять за межі касаційного розгляду (частина друга статті 400 ЦПК України).

Безпідставною є також вимога касаційної скарги про застосування строку позовної давності.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, зокрема заява про застосування строку позовної давності, яка не була предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймається до уваги судом касаційної інстанції.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень правильно застосували норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування судових рішень попередніх інстанцій немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г. І. Усик