Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/2036/17
Провадження №2/433/81/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2018 року

Троїцький районний суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Певної О.С.,

за участю секретаря судового засідання - Нехаєві В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання попереднього договору фінансового лізингу недійсним та відшкодування збитків , -

В С Т А Н О В И В :

До Троїцького районного суду Луганської області звернувся з цивільним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - відповідач) про визнання попереднього договору фінансового лізингу недійсним та відшкодування збитків.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем 22 серпня 2017 року в АДРЕСА_1 укладено попередній договір в нотаріальному порядку з відповідачем з метою придбання мінітрактора. Представник відповідача надав позивачу інформацію, яка не відповідала умовам попереднього договору. За надання цієї інформації позивачем вимушено було сплачено платіж до укладання Основного договору в сумі 10 830 грн. 00 коп. позивач вважає, що умова п. 2.7 та п. 5.2 є вкрай дискримінаційними, нерівноправними п відношенню до лізингоодержувача; умова п. 5.1 посилається на п. 2.6, що не відповідає тексту договору, пункт 4.1.3 - позбавляє права вибору предмета лізингу лізингоодержувачем, а в п. 2.3 помилково переплутані сторони договору. Крім того за попередньою інформацією представника відповідача укладання основного договору мало б відбутись за місцем проживання позивача, однак в п. 7.1 попереднього договору зазначена адреса нотаріусу в м. Чернігів, на що позивач згоди не давав. Позивач звернувся до відповідача з листом, в якому зазначив про неможливість сплатити великі суми та комісії, які зазначені в Додатку №! Попереднього договору з причини послабленого здоров'я. У відповідь на вказаний лист відповідач зазначив, що позивач взяв на себе зобов'язання, які посвідчені в нотаріальному порядку. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

У відповідь на позов відповідачем надано суду письмові заперечення від 01.12.2017 за вих. №3162, згідно яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що попередній договір було укладено у відповідності до вимог ст. 213, ст. 635 ЦК України. Зазначені позивачем пункти договору, як на підставу визнання договору недійсним через їх невідповідність ч. 4, 5, 7 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», не свідчать про порушення відповідачем його прав на одержання інформації.

Заперечення на позов позивачем отримано 11.01.2018. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 11.01.2018 було встановлено позивачу строк протягом 5 (п'яти) днів з дня отримання заперечень на надання відповіді на відзив (заперечення) та надати підтверджуючі документи про відправлення відповіді на відзив (заперечення) з одночасним наданням суду підтвердження факту направлення. В разі подання позивачем відповіді на відзив (заперечення), відповідачу роз'яснено право подати заперечення на відповідь на відзив до 09 години 00 хвилин 23 січня 2018 року.

18 січня 2018 року через канцелярію суду позивачем було надано відповідь на заперечення та цього ж дня направлено на адресу відповідача його копії. Таким чином дана заява по суті подана з порушення встановленого судом строку, крім того не відповідає вимогам ст. 179, 183 ЦПК України.

В призначений судом час 23.01.2018 в судове засідання позивач не з'явився.

Відповідач свого представника в судове засідання також не направив. Згідно поданих письмових заперечень вбачається, що просив справу розглядати без його участі.

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 серпня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1, керуючись ст. 635 ЦК України укладено Попередній договір фінансового лізингу, предметом якого згідно п. 2.1 є зобов'язання в майбутньому укласти і належним чином оформити договір фінансового лізину (далі - Основний договір) на умовах, в порядку та строки, визначені цим Договором, за яким Лізингодавець зобов'язується передати лізингоодержувачу предмет лізингу на строк лізингу і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до п. 2.2. предмет лізингу є: міні-трактор Jinma-260Е (специфікація, визначена лізингоодержувачем: марка - Jinma; комплектація - 260Е; рік випуску - 2017; колір - синій) (а.с. - 17-20).

Попередній договір фінансового лізингу, після встановлення осіб, що укладають договір, їх повноваження та дієздатність, було посвідчено в м. Чернігів Чернігівської області приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_2, в присутності якої було його підписано позивачем та відповідачем, які є сторонами вказаного договору (а.с. - 20 (зв.стор.).

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зі змісту п. 2.1., п. 2.2., п. 4 оспорюваного договору вбачається, що його предмет та умови щодо укладання основного договору відповідають вимогам вказаної вище норми.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

На виконання вказаних вимог сторонами попереднього договору в п. 6, п.8 передбачені відповідні наслідки, які не суперечать вимогам законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач, оспорюючи умови попереднього договору, посилається на норми Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХІІ (далі - Закон № 1023-ХІІ) вказуючи на несправедливі умови по відношенню до нього як споживача.

Стаття 18 Закону № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Відповідно до ч. 4, 5, 7 ст. 21 Закону № 1023-ХІІ, на які посилається позивач, передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином.

Як вбачається з п. 3.4. попереднього договору, лізингоодержувач має право: робити запити та отримувати від лізингодавця відомості, які стосуються предмету договору (п. 3.4.1.); систематизувати, редагувати, цитувати інформацію, отриману від лізингодавця, без права спотворення інформації, яка міститься в ній (п. 3.4.2).

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про необізнаність позивача з умовами оспорюваного договору, та протилежне останнім не доведено суду.

Дослідивши умови попереднього договору фінансового лізингу, суд, враховуючи природу даного договору, дійшов висновку про те, що він укладений відповідно до ст. ст. 203, 215, 635 ЦК України та вимог Закону № 1023-ХІІ, тому підстав для визнання його недійсним судом не вбачається, отже вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 203, 215, 635 ЦК, Законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХІІ, ст.ст.10, 12, 76-81, 259, 263-265, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН -НОМЕР_1) до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (вул. Кутузова, 18/7, к. 613, , МФО 328209, р/р 5229 в ПАТ АБ «Південний», тел/факс: , тел ) про визнання попереднього договору фінансового лізингу недійсним та відшкодування збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України ( в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30 січня 2018 року.

Суддя О.С.Певна

23.01.18