Справа № 761/6705/17
Провадження № 2-сз/761/29/18
У Х В А Л А

Іменем України

07 лютого 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Савицький О.А., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого при подачі до суду заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

02.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про повернення судового збору у сумі 353 грн. 00 коп., сплаченого при подачі до суду заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, у зв'язку з тим, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2018 року вказану заяву було повернуто заявнику.

Так, відповідно до положень ч.2 ст. 133 ЦПК України порядок повернення судового збору встановлюється законом.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як вбачається зі змісту заяви про повернення судового збору, позивач просить повернути йому судовий збір у сумі 320,00 грн., сплачений відповідно до квитанції від 26.07.2017 року.

Разом з тим, вказана квитанція була надана позивачем на підтвердження сплати ним судового збору за подання заяви про забезпечення позову від 27.06.2017 року, яка, в свою чергу, ухвалою суду від 03.07.2017 року була залишена без задоволення.

З огляду на зазначене суддя прийшов до висновку, що заява позивача про повернення сплаченого судового збору у розмірі 320,00 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо повернення позивачу судового збору у сумі 33,00 грн., сплаченого за подання заяви про забезпечення позову від 12.01.2018 року, слід зазначити наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики

Разом з тим, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.26 своєї постанові №10 від 14.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», перерахування суми судового збору здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05.04.2011 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Так, платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

При цьому, платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви не було додано документу (оригіналу), що підтверджує сплату судового збору, а додано лише копію квитанції, що не є належним доказом сплати судового збору у встановлених чинним законодавством розмірах.

Також, на необхідності надання саме оригіналу розрахункового документу на підтвердження сплати судового збору наголошує і в своєму інформаційному листі від 11.06.2012 року №31-08330-10-18/14701 «Щодо питань повернення судового збору» Міністерство фінансів України.

Між тим, звертаючись до суду з заявою про повернення судового збору у розмірі 33,00 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 12.01.2018 року, позивачем не було надано оригіналу платіжного документу, який би підтверджував сплату судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову, а додана до заяви копія вказаного документа не може бути належним доказом сплати судового збору.

Таким чином, підстави для задоволення заяви позивача про повернення судового збору у розмірі 33,00 грн. також відсутні.

В той же час, вважаю за необхідне роз'яснити, що заявник не позбавлений можливості повторно звернутися до суду з відповідною заявою, додавши при цьому оригінал платіжного документу.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 133, 259, 260 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого при подачі до суду заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: