Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/3461/17

Провадження № 2/126/342/2018

"01" лютого 2018 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

9 січня 2007 року помер чоловік позивачки ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: 1/2 частину житлового будинку № 24 з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Спадкоємцями на майно померлого є дружина - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_2 Дружина прийняла спадщину, так як проживала разом з померлим на час відкриття спадщини в одному будинку. Відповідач спадщину не прийняв.

Однак, отримати свідоцтво на належну померлому частку житлового будинку вона не може, оскільки останній за життя не отримував правовстановлюючий документ на дане майно.

З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просить визнати за нею, як за спадкоємцем першої черги за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого по АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1, до початку розгляду справи по суті, надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 також надав на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що дана позовна заява надійшла до суду 11.12.2017 року, ухвалою від 13.12.2017 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду на 01.02.2018 року відповідно до вимог ЦПК України в редакції станом на день відкриття провадження.

З поданих позивачем матеріалів вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Яланець Бершадського району Вінницької області помер ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1). З копії свідоцтва про одруження вбачається, що позивачка є дружиною померлого та спадкоємцем на його майно.

Відповідно до довідки Яланецької сільської ради №1291 від 15.11.2017 року, окрім дружини ОСОБА_1, яка фактично прийняла спадщину, так як проживала з померлим в одному будинку, спадкоємцями на майно померлого ОСОБА_3 є його син - ОСОБА_2, який спадщину не прийняв.

У видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка на 1/2 частину житлового будинку в с. Яланець позивачці було відмовлено та надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №353/02-31 від 11.12.2017р. Причиною відмови є те, що до складу спадщини входить 1/2 частина житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1. При цьому, правовстановлюючі документи на належну померлому частку будинку відсутні, оскільки спадкодавець за життя не оформив право власності на належне йому нерухоме майно (житловий будинок).

Згідно довідки, виданої Яланецькою сільською радою Бершадського району Вінницької області, станом на 15.04.1994 року до складу колгоспного двору, до групи яких входить вищеописаний житловий будинок, входили: голова двору - ОСОБА_3 та його дружина - ОСОБА_1. Отже, вони є власниками вказаного будинку у рівних частина по 1/2 частині кожен.

За життя ОСОБА_3 не оформив право власності на належну йому частку житлового будинку, на даний час правовстановлюючий документ відсутній, що унеможливлює оформити спадщину після його смерті.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ч.1 ст. 1222 цього ж кодексу говорить про те, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, а в ч.1 ст. 1223 визначено право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Ч. 1 ст. 1220 ЦК України, зазначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Ст. 1261 цього ж кодексу визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами , що регулювали власність цього двору, а саме :

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Враховуючи, що згідно довідки, виданої Яланецькою сільською радою Бершадського району Вінницької області, станом на 15.04.1994 року до складу колгоспного двору, до групи яких входить вищеописаний житловий будинок, входили: голова двору - ОСОБА_3 та його дружина - ОСОБА_1, - вони є власниками вказаного будинку у рівних частина по 1/2 частині кожен. Однак, спадкодавець ОСОБА_3 за життя не отримував правовстановлюючі документи та не зареєстрував своє право власності у відповідних органах, що унеможливлює реалізацію позивачкою свого права на оформлення спадкового майна, як спадкоємця першої черги після смерті чоловіка.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред'являлись.

На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1222, 1258, 1261, 1268 -1270, 1299 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 263-267 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 1942 року народження в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. "А-1" загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель та споруд: веранда літ. "а", літня кухня літ. "Б", погріб з шиєю літ. "В", прибудова літ. "Г", сарай літ. "Д", сарай - гараж літ. "Е", навіс літ. "Ж", яма жомова літ. "З", вбиральня літ. "К", криниця №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3 що знаходиться в АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз'яснити сторонам, що відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Губко