Номер провадження: 22-ц/785/1851/18
Номер справи місцевого суду: 492/1172/13-ц
Головуючий у першій інстанції Крикун М. П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

при секретарі - Ярахмедові Є.О.

за участі: представника Служби автомобільних доріг в Одеській області, представників позивачки ОСОБА_2 і представника відповідача Арцизької міської ради Одеської області розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Служби автомобільних доріг в Одеській області на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 05 грудня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Арцизької міської ради Одеської області, треті особи: Арцизьке районне управління юстиції в Одеській області, дочірнє підприємство «Одеський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання права власності на нежилу будівлю за набувальною давністю,

ВСТАНОВИЛА:

11.07.2013 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до Арцизької міської ради Одеської області (далі-Міськрада) про визнання за нею права власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю літера «А» зовнішньою площею 13,70 м2, внутрішньою площею 8,4 м2 по АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що 05.03.2002 року, на підставі договору про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2 із Комплексом дорожнього сервісу «Одесадорсервіс» (далі-КДС «Одесадорсервіс»), позивачка отримала у користування у межах полоси відводу дороги Болград-Червоноармійське-Сарата майданчик для розміщення торгової точки.

З 2002 року і станом на час звернення до суду (більше 10 років) позивачка користується майданчиком, в якому, як фізична особа-підприємець розмістила торгову точку.

Посилаючись на те, що спірне нежитлове приміщення розташоване біля автомобільної дороги Т-16-27 КПП Серпневе-Тарутине-Арциз-Татарбунари 60+229 км. (праворуч) не перебуває у комунальній або державній власності, автопавільйон (будівля) біля автомобільної дороги Т-16-27 відноситься до сфери управління комунального господарства м. Арциз, має місце добросовісне володіння чужим майном більше ніж 10 років, фактично у користування отримано майданчик для розміщення торгової точки, який у подальшому упорядковано, на підставі звернення до Міськради спірній будівлі надана поштова адреса, право за набувальною давністю на нерухоме майно виникає лише на підставі рішення суду, позивачка просила позов задовольнити.

Представник позивачки підтримав позов у судовому засіданні 05.12.2013 року в суді першої інстанції.

Представник відповідача Міськради не приймав участі у судовому засіданні 05.12.2013 року в суді першої інстанції, до суду першої інстанції подана заява від 04.12.2013 року за підписом в.о. міського голови про розгляд справи за відсутності представника Міськради і відсутність заперечень щодо задоволення позовної заяви (а.с.35).

Представники третіх осіб не приймали участі у судовому засіданні 05.12.2013 року в суді першої інстанції (а.с.56-58).

До суду першої інстанції відповідач і треті особи не подавали письмових пояснень або заперечень на позов.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 05.12.2013 року позов задоволено: суд визнав за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю літера «А» зовнішньою площею 13,70 м2, внутрішньою площею 8,4 м2 по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, на підставі договору про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2 від 05.03.2002 року, укладеного між нею та КДС «Одесадорсервіс» отримала у користування в межах полоси відводу дороги Болград-Червоноармійське-Сарата майданчик для розміщення торгової точки. З 05.03.2002 року і до цього часу позивачка користується майданчиком, який знаходиться біля автомобільної дороги Т-16-27 КПП Серпневе-Тарутине-Арциз-Татарбунари 60+229 км., розмістила у нежитловому приміщенні торгову точку, добросовісно користується і володіє зазначеним нерухомим майном протягом десяти років, у зв'язку з чим, відповідно до ч.1 ст. 344 ЦПК України, за набувальною давністю, набула право власності на спірне майно (а.с.60,61).

Служба автомобільних доріг в Одеській області (далі-Служба), яка не була стороною у справі, 01.03.2017 року подала апеляційну скаргу на рішення суду від 05.12.2013 року із посиланням на те, що рішення суду впливає на права Служби.

Апеляційна скарга Служби обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно визначив власника об'єкта дорожнього сервісу, оскільки власником спірного об'єкту є держава в особі Служби, а не Міськрада. Крім того, на думку апелянта, суд належним чином не дослідив договір про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2 від 05.03.2002 року, який укладено між КДС «Одесадорсервіс» і позивачкою, відповідно до умов якого позивачка отримала у користування майданчик для розміщення торгової точки у межах полоси відводу дороги Т-16-08 Болград-Червоноармійське-Сарата, а не біля автомобільної дороги Т-16-27 КПП Серпневе-Тарутине-Арциз-Татарбунари 60+229 км., як зазначено у позовній заяві ОСОБА_2 (а.с.72-74).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.04.2017 року Службі поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду від 05.12.2013 року і відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Служби на рішення суду від 05.12.2013 року (а.с.101,102).

Представник позивачки ОСОБА_5 в запереченнях на апеляційну скаргу від 21.09.2017 року зазначив про те, що: апелянт не надав допустимих доказів обліку на балансі та відображення в аналітичному обліку автопавільйону, як об'єкту нерухомого майна і відповідно не довів порушення його права власності або інтересу; спірна нежитлова будівля належить позивачці на підставі рішення суду від 05.12.2013 року і розташована на землях комунальної власності територіальної громади м. Арциза в особі Міськради і не відноситься до земель дорожнього господарства; у даному випадку майно придбано не в порядку приватизації, а безоплатно на підставі рішення суду; попередній власник спірного нерухомого майна невідомий, а тому належним відповідачем є Міськрада (а.с.135,136).

Представник позивачки ОСОБА_6 в заперечення на апеляційну скаргу від 15.11.2017 року посилався на те, що: апелянт не довів знаходження спірного майна на балансі Служби; апелянт не надав доказів того, що автопавільйон перебуває у смузі відведення автодороги загального користування, навпаки, земельна ділянка перебуває у власності позивачки; посилання на заборону приватизації автомобільних доріг є безпідставними; Служба не має право на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки оскаржуваним рішенням не порушені права або обов'язки Служби; Служба є структурним органом Укравтодору, органу державної влади, а тому не може звертатись з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня набуття чинності рішенням суду (а.с.159,160).

У засіданні колегії суддів 25.01.2018 року представник позивачки ОСОБА_6 подав клопотання про закриття апеляційного провадження з підстав ст. 362 ЦПК України, а саме: оскаржуваним рішенням не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та/або обов'язки Служби.

Представник Міськради Михайлов О.А. в поясненнях на апеляційну скаргу зазначав, що позивачка використовує спірне нерухоме майно як суб'єкт підприємницької діяльності, у зв'язку з чим спір є юрисдикцією господарського суду, крім того, нежитлова будівля є автобусною зупинкою, яка знаходиться на автодорозі державного значення Т-16-08 Болград-Червоноармійське-Арциз-Сарата і належить до Єдиної транспортної системи України та не підлягає приватизації (а.с.139).

Представник третьої особи - дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі- ДП «Одеський облавтодор») у поясненнях на апеляційну скаргу від 05.09.2017 року зазначав, що ДП «Одеський облавтодор» є підрядним підприємством і відповідно Статуту здійснює будівництво, ремонт та утримання автомобільних доріг загального користування, при цьому, об'єкт спору у даній справі знаходиться в межах смуги відводу автомобільної дороги Т-16-08, що закріплена за Службою і не відноситься до автомобільної дороги Т-16-27 (а.с.121-127).

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено належними доказами і визнавалось сторонами, що 05.03.2002 року, на підставі договору про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2 між позивачкою та КДС «Одесадорсервіс», позивачка отримала у користування в межах полоси відводу автомобільної дороги Болград-Червоноармійське-Сарата майданчик довжиною 5-10 м для розміщення торгової точки зі сплатою щомісячно 40 гривень та строком дії договору протягом 15 років (а.с.13,13 зворот, п.п.2.1, 3.1, 4.1 договору).

З 29.03.2002 року позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с.14).

Рішенням Міськради №303 від 25.12.2012 року присвоєно адресу магазину по АДРЕСА_1.

15.04.2013 року позивачка звернулась до Міськради із заявою про прийняття останньою рішення і видачу на її ім'я свідоцтва про право власності на будівлю літера «А» зовнішньою площею 13,70 м2, внутрішньою площею 8,4 м2 по АДРЕСА_1 (а.с.16,17).

16.04.2007 року Служба повідомила позивачку, що автопавільйон біля автомобільної дороги Т-16-27 КПП Серпневе-Тарутине-Арциз-Татарбунари 60+229 км. відноситься до сфери управління комунального господарства м. Арциза (а.с.12).

Представник Служби, яка не залучалась судом першої інстанції до участі у справі, надав суду апеляційної інстанції витяги з технічних паспортів автомобільної дороги Т-16-08 Болград-Червоноармійське-Арциз-Сарата і автомобільної дороги Т-16-27 КПП Серпневе-Тарутине-Арциз-Татарбунари із посиланням на те, що зазначені автомобільні дороги відносяться до різних сфер управління, при цьому, надані докази того, що автомобільна дорога Т-16-08 відноситься до сфери управління Служби.

ОСОБА_2 заявила вимоги про визнання за нею права власності на об'єкт нерухомого майна за набувальною давністю.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності (ст. 344 ч.ч.1,3 ЦК України).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2 до Міськради про визнання права власності за набувальною давністю виходив з того, що право користування позивачки об'єктом дорожнього сервісу виникло у березні 2002 року на підставі договору від 05.03.2002 року про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2, укладеного між позивачкою і КДС «Одесадорсервіс» (а.с.61).

Зазначені обставини підтверджуються належним доказом - договором про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2 від 05.03.2002 року між позивачкою і КДС «Одесадорсервіс», відповідно до якого позивачка отримала у користування у межах полоси відводу дороги Болград-Червоноармійське-Сарата, тобто автомобільної дороги

Т-16-08, майданчик довжиною 5-10 м для розміщення торгової точки строком на 15 років зі сплатою щомісячно 40 гривень (а.с.13.13 зворот).

Зі змісту договору від 05.03.2002 року вбачається, що договір укладено із посиланням на постанову КМУ №198 від 30.03.1994 року, якою затверджені Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони.

Постановою КМУ №301 від 18.04.2012 року затверджено перелік автомобільних доріг загального користування державного значення (зазначена постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ №712 від 16.09.2015 року і була чинна на час прийняття оскаржуваного рішення суду від 05.12.2013 року), до якого, зокрема була включена територіальна автомобільна дорога Т-16-08 Болград-Червоноармійське-Арциз-Сарата.

Згідно постанови КМУ №712 від 16.09.2015 року, яка чинна на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, з 01.01.2016 року територіальна автомобільна дорога Т-16-08 визначена сполученням Болград-Кубей-Арциз і відноситься до автомобільної дороги загального користування державного значення.

Положенням про Службу, яка, у встановленому законом порядку, пройшла державну реєстрацію 24.10.2016 року (а.с.83) визначено, що: Служба утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), яке, відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 року № 456/2011 «Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України» є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України (п.1.1. Положення, а.с.85); метою діяльності Служби є організація утримання в належному технічному стані та розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, мостів, штучних споруд, створення умов для безперервного та безпечного руху транспорту на них, задоволення потреб народного господарства та населення України в удосконаленні і раціональному розвитку дорожньої інфраструктури, що обслуговується (п.2.1 Положення а.с.86); майно Служби складають закріплені за нею основні фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в її самостійному балансі, автомобільні дороги загального користування, мости та інші штучні споруди, що закріплені за Службою, обліковуються на її балансі, враховуються і відображаються в аналітичному обліку, автомобільні дороги загального користування належать до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (п.5.1. Положення, а.с.90); Служба володіє, користується та розпоряджається майном за погодженням Укравтодору, вчиняючи щодо нього будь-які дії згідно із законодавством, майно Служби є державною власністю і закріплене за нею на праві оперативного управління (п.5.2. Положення, а.с.90).

Служба надала суду апеляційної інстанції належним чином завірену копію витягу з технічного паспорту автомобільної дороги Т-16-08 Болград-Червоноармійське-Арциз-Сарата, про яку йдеться у договорі від 05.03.2002 року про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2, укладеного між ОСОБА_2 та КДС «Одесадорсервіс» (структурним підрозділом Укравтодору), а.с.77,137.

Зважаючи на те, що предметом спору у даній справі за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є майданчик для розміщення торгової точки у межах полоси відводу автомобільної дороги Т-16-08 Болград-Червоноармійське-Сарата, який, на підставі договору від 05.03.2002 року про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2, у березні 2002 році структурним підрозділом Укравтодору переданий у користування позивачки ОСОБА_2 строком на 15 років, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності за набувальною давністю обґрунтовані посиланням саме на договір від 05.03.2002 року про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2, належним відповідачем у даній справі є не Міськрада, а Укравтодор (станом на 2013 рік), а станом на жовтень 2016 року і до цього часу - Служба (а.с.83).

Доводи представника позивачки ОСОБА_5 про те, що: апелянт не надав допустимих доказів обліку на балансі та відображення в аналітичному обліку автопавільйону, як об'єкту нерухомого майна і відповідно не довів порушення його права

власності або інтересу; спірна нежитлова будівля належить позивачці на підставі рішення суду від 05.12.2013 року і розташована на землях комунальної власності територіальної громади м. Арциза в особі Міськради і не відноситься до земель дорожнього господарства; у даному випадку майно придбано не в порядку приватизації, а безоплатно на підставі рішення суду; попередній власник спірного нерухомого майна невідомий, а тому належним відповідачем є Міськрада, а також доводи представника позивачки ОСОБА_6 про те, що: апелянт не довів знаходження спірного майна на балансі Служби; не надав доказів того, що автопавільйон перебуває у смузі відведення автодороги загального користування, навпаки, земельна ділянка перебуває у власності позивачки; посилання на заборону приватизації автомобільних доріг є безпідставними; Служба не має право на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки оскаржуваним рішенням не порушені права або обов'язки Служби; Служба є структурним органом Укравтодору, органу державної влади, а тому не може звертатись з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня набуття чинності рішенням суду, - не заслуговують на увагу зважаючи на наступне.

Автомобільна дорога Т-16-08 з 2002 року і до цього часу є територіальною автомобільною дорогою загального користування державного значення, що зокрема випливає з постанов КМУ №301 від 18.04.2012 року та №712 від 16.09.2015 року і підтверджується витягом з технічного паспорту автомобільної дороги Т-16-08.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що: у договорі від 05.03.2002 року про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2, укладеного між ОСОБА_2 та КДС «Одесадорсервіс» (структурним підрозділом Укравтодору) йдеться про автомобільну дорогу Т-16-27 КПП Серпневе-Тарутине-Арциз-Татарбунари 60+229 км., про яку позивачка зазначала у позовній заяві, а також у заяві від 15.054.2013 року до Міськради (а.с.15-17); що спірна нежитлова будівля в період з 2002 року по грудень 2013 року розташовувалась на землях комунальної власності територіальної громади м. Арциза в особі Міськради і не відносилась до земель дорожнього господарства.

Твердження представників позивачів про належність позивачці спірної нежилої будівлі на праві власності і отримання її у власність на підставі рішення суду, перебування земельної ділянки, на якій розташована нежила будівля у власності позивачки не беруться до уваги через те, що земельна ділянка передана позивачці в оренду для будівництва і обслуговування будівлі торгівлі у 2014 році, а рішення суду від 05.12.2013 року, яке стало підставою для набуття позивачкою права власності на нежитлову будівлю й передачу їй земельної ділянки в оренду, є предметом апеляційного оскарження (а.с.143-149).

Статтею 297 ч.3 абз. 3 ЦПК України (у редакції 2004 року) визначалось, що незважаючи на поважність причин причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного рішення.

Органи державної влади - це ланка (елемент) механізму держави, що бере участь у виконанні функцій держави й наділений при цьому владними повноваженнями.

Служба утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом і є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) й при цьому, Служба не наділена владними повноваженнями, тобто не є органом державної влади.

Доводи представника Міськради Михайлова О.А. про те, що позивачка використовує спірне нерухоме майно як суб'єкт підприємницької діяльності, у зв'язку з чим спір є юрисдикцією господарського суду також не заслуговують на увагу.

Відповідно до договору від 05.03.2002 року про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2, ОСОБА_2 отримала у користування у межах полоси відводу дороги Болград-Червоноармійське-Сарата майданчик довжиною 5-10 м для розміщення торгової точки як фізична особа, крім того, із позовом про визнання права власності за набувальною давністю на зазначений об'єкт ОСОБА_2 також звернулась як фізична особа.

Твердження представника позивачки ОСОБА_6 про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Служби має бути закрито з підстав ст. 362 ЦПК України, оскільки оскаржуваним рішенням не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та/або обов'язки Служби, безпідставні.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є майданчик для розміщення торгової точки у межах полоси відводу автомобільної дороги Т-16-08 Болград-Червоноармійське-Сарата, який, на підставі договору від 05.03.2002 року про розміщення об'єкту дорожнього сервісу №2 у 2002 році був переданий у користування позивачці ОСОБА_2 структурним підрозділом Укравтодору.

З жовтня 2016 року Служба є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) метою діяльності якої є організація утримання в належному технічному стані та розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, мостів, штучних споруд, створення умов для безперервного та безпечного руху транспорту на них, задоволення потреб народного господарства та населення України в удосконаленні і раціональному розвитку дорожньої інфраструктури, що обслуговується.

Тому оскаржуване рішення суду від 05.12.2013 року впливає на права і інтереси Служби.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі (ст. 376 ч.1 п.п.3,4, ч. 3 п.4).

Приймаючи до уваги, що висновки суду стосовно об'єкта дорожнього сервісу не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права, оскільки прийняв рішення про права і інтереси Укравтодору (з 2016 року належною стороною у справі є Служба), який не залучався до участі у справі, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові до Міськради, як до неналежного відповідача.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Зважаючи на те, що апеляційна скарга Служби підлягає задоволенню, із позивачки на користь Служби підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 504,68 гривень, які документально підтверджені (а.с.75,99).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг в Одеській області - задовольнити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 05 грудня 2013 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у позові до Арцизької міської ради Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю літера «А» зовнішньою площею 13,70 м2, внутрішньою площею 8,4 м2 по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІІН НОМЕР_1) на користь Служби автомобільних доріг в Одеській області (Код ) судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 504,68 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 31.01.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова