Справа № 307/2709/17
Провадження № 2/307/252/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Плиска Ю.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дубівська селищна рада,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з вищевказаним позовом.

Посилаються на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 8 по вул. Київська (колишня вулиця Горького, № 167) у смт. Дубове.

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 вони почали проживати у вищевказному будинку та за згодою всіх членів її сімї відповідач був у ньому зареєстрований.

Однак, з 2011 року ОСОБА_2 у будинку № 8 по вул. Київській в смт. Дубове не проживає.

Рішенням Тячівського районного суду від 05.03.2014 р. шлюб між ними було розірвано.

Оскільки відповідач відмовляється подати заяву про зняття його з реєстраційного обліку, вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право на користування житлом.

Відповідач ОСОБА_2Я у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Дубівської селищної ради у судове засідання не зявився та не повідомив суду прични неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Під час розгляду справи суд встановив, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок № 8 по вул. Київській у смт. Дубове.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У судовому засідання встановлено, що відповідач почав проживати та був зареєстрваний у будинку № 8 по вул. Київській у смт. Дубове як член сімї позивачки, але з 10.08.2011 р. у вказаному будинку не проживає, що стверджується довідкою Дубівської селищної ради № 6072 від 03.11.2017 р.

Реєстрація відповідача у будинку, який належить позивачці, є перешкоджає їй користуватися і розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Таке становище порушує її конституційні права.

Відповідач не надав суду ніяких доказів неможливості проживання у будинку через неналежну поведінку позивачки, або про свою відсутність з поважних причин.

За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

В частині зняття відповідача з реєстраційного обліку у житловому будинку позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 3.1. Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року № 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації.

Тому, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 391, 405, ЦК України, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 3.1. Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року № 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право на проживання у житловому будинку, який розміщений в смт. Дубове, вул. Київська, № 8, Тячівського району.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шістсот сорок гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий: Гримут В.І.