РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

при секретарях с/з - Синюк А.М., Глущенко Я.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав,

за участю: позивача - ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_6 та представника третьої особи - Куряти В.Ц., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач є матір'ю вказаної дитини та ухиляється від виконання батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

23.11.2017 року відповідач надала письмові заперечення проти позову.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представники в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, після перерви представник ОСОБА_9 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи органу опіки та піклування в судовому засіданні вважав за недоцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що позивач є її сином, а відповідач безвідповідальна мати, яка не займається вихованням дитини. Коли відбувалося відібрання дітей, у них не було тапочок, засобів гігієни. Дитина з 30.05.2017 року проживає з батьком. Відповідач приходила декілька разів відвідати дитину, яка після цього плакала. Матеріально відповідач не допомагає дитині, морально на неї тиснула. Відповідач лікувалася в психіатричній лікарні в 2016 та 2017 роках та не працювали на час народження дитини.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що відповідач з 2013 року до травня 2016 року водила дитину до ДНЗ №29, що по вул. Перемоги, 27 де свідок працює вихователем. В цей період дитину до садочка завжди приводила мати. Приблизно два рази на рік дитина була на лікарняному, завжди охайна, доглянута. Мати дотримувалася правил перебування дитини в закладі, здавала гроші на потреби закладу. ОСОБА_8 спокійний, добрий, активний. Рівень розвитку дитини відповідав його віку, мало місце невелике затримання мовленевого розвитку, йому рекомендували логопедичну групу, також в нього були завдатки до малювання.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків та вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При цьому ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати може вважатися такою, що ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До лютого місяця 2017 року дитина проживала з матір'ю в АДРЕСА_1.

В результаті психічного розладу здоров'я ОСОБА_4, що становила загрозу життю та здоров'ю малолітнього ОСОБА_8, 15.02.2017 року було прийняте рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №193 «Про відібрання у ОСОБА_4 малолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_12, затвердження висновку щодо відібрання у ОСОБА_4 малолітнього сина ОСОБА_8 без позбавлення матері батьківських прав та направлення дитини до державного дитячого закладу».

На момент прийняття рішення відомості про батька у свідоцтві про народження малолітнього ОСОБА_8 були записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Після вилучення дитини з сім'ї, ОСОБА_8 був поміщений до комунальної установи «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради.

Під час перебування дитини у закладі ОСОБА_3 встановив батьківство над дитиною в органах ДРАЦС за спільною заявою з ОСОБА_4, після чого за брав ОСОБА_8 з Центру на проживання до себе.

Згідно з п. 15 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 даної постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Відповідно до п.18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 пройшла курс лікування в «Житомирській обласній психіатричній лікарні №1» Житомирської обласної ради, працевлаштувалася, категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, цікавиться життям, здоров'ям, розвитком сина, відвідує його за місцем проживання та навчання, зверталась до органу опіки і піклування Житомирської міської ради з приводу встановлення днів та годин зустрічей з сином.

Суд погоджується з висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.12.2017 року №1249, яким визнано за недоцільне позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі вищенаведеного, суд вважає зазначені вище обставини винятковими та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для задоволення позову, при цьому зважаючи на підстави відібрання раніше у відповідача дитини, попереджає її про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина і покладає на орган опіки та піклування Житомирської міської ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. У разі невиконання відповідачем такого попередження позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до суду з аналогічним позовом.

Керуючись ст.ст.160-164 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав, залишити без задоволення

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та покласти на орган опіки та піклування Житомирської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 30.01.2018 року.

Суддя: С.М. Полонець