АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення коштів за договором банківського вкладу,

Справа № 753/17823/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/12625/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у вересні 2016р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 22 293 долари США 21 цент основної суми вкладу та 6 186 доларів США 36 центів процентів за вкладом.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 26 червня 2013р. у Керченському відділенні філії «Кримське регіональне управління» ПАТ «ПриватБанк» оформила вклад «Стандарт на 12 міс.», за яким на депозитному рахунку НОМЕР_2 були розміщені грошові кошти у сумі 22 293 долари США 21 цент строком на 366 днів під 9,25% річних.

Позивач стверджувала, що 27 червня 2014р. вона звернулася до відповідача за належними грошовими коштами, однак суму вкладу та відсотки банк не сплатив, посилаючись на рішення керівництва про призупинення таких виплат на невизначений строк.

Позивачка вважала, що вказані дії банку є неправомірними, тому відповідач повинен повернути їй вклад та сплатити проценти за весь період користування грошовими коштами

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року позов задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за депозитним вкладом від 26 червня 2013 року основну суму вкладу в розмірі 22 293 долари США 21 цент, проценти за вкладом у розмірі 6 186 доларів США 36 центів, а всього 28 479 США 57 центів. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у сумі 7 379грн. 59грн.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 9 листопада 2017 року заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач посилається на неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи та неналежну оцінку наданих суду доказів, оскільки в матеріалах справи відсутній оригінал договору банківського вкладу та оригінал платіжного доручення про внесення коштів на

- 2 -

банківський рахунок, а в рішенні суду зазначено, що представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, отже суд не міг оглянути оригінали вказаних документів.

Також відповідач вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження існування невиконаних грошових зобов'язань з боку банку та знаходження грошових коштів на рахунку на момент розгляду справи судом.

Крім того, відповідач не погоджується із розрахунком заборгованості по відсоткам, так як позивачем не враховані умови договору про дострокове розірвання договору.

Відповідач зазначає, що не мав можливості здійснювати банківську діяльність на території АР Крим та міста Севастополя після окупації.

Відповідно до Федерального закону № 39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та(чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя» від 2 квітня 2014р. створено автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» з метою здійснення компенсаційних виплат у тому числі клієнтам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 року АНО «Фонд захисту вкладників» передано в довірче управління майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», тому позивачу необхідно надати докази, що АНО «Фонд захисту вкладників» не придбала у неї право (вимогу) за вказаним вкладом.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 26 червня 2013р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № SAMDN3895 банківського вкладу «Стандарт на 12 мес.», за умовами якого вкладник вносить на рахунок банку 22 293,21 доларів США строком до 26 червня 2014р., а банк зобов'язався сплачувати 9,25% річних за користування грошовими коштами, нараховуючи проценти щомісячно. Договір оформлений у філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк». Договір укладено шляхом подачі заяви на оформлення вкладу та пам'ятки клієнта, яка містить підпис вкладника, працівника банку та печатку банку.

Згідно платіжного доручення № від 26 червня 2013р. позивачкою до банку внесено 22 293,21 доларів США. Платіжне дорученння містить підпис представника банку та печатку банку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем до позовної заяви не додані оригінали договору та платіжного доручення, не можуть бути підставою для висновку про відсутність договірних стосунків між сторонами, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України, редакція якої діяла на момент ухвалення рішення, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не заявляв клопотання про надання оригіналів вказаних документів.

Разом з цим, копії заяви та платіжного доручення, які надані позивачем до матеріалів справи, посвідчені підписом судді. Крім того, оригінали заяви на оформлення вкладу та платіжного доручення були оглянуті колегією суддів та представником відповідача під час апеляційного перегляду і зауваження з приводу їх дійсності заявлено не було.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно не повернуто позивачу грошовий вклад та не сплачені визначені умовами

- 3 -

договору проценти.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказами та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів - 27 червня 2014 року. Проте, банком кошти позивачу не повернені, проценти не сплачені, чим банк порушив свої грошові зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів наявності грошових коштів на розрахунковому рахунку та невиконання банком грошових зобов'язань, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, вина відповідача у зобов'язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами виплату позивачу грошового вкладу та процентів за користування грошима або не доведе іншого розміру заборгованості.

Однак, ні в суд першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду відповідачем не було надано доказів виконання грошових зобов'язань.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути грошовий вклад та проценти по банківському вкладу за прострочений строк до 1 липня 2016р. (згідно позовних вимог).

Доводи апеляційної скарги про те, що банк не мав можливості здійснювати банківську діяльність на території АР Крим після окупації не звільняють відповідача від виконання своїх зобов'язань, так як одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай

- 4 -

сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідачем суду не було надано доказів виплати позивачу процентів за договором банківського вкладу, які були визначені умовами договору у розмірі 9,25% річних та щомісячної сплатою, а тому суд першої інстанції правомірно стягнув їх з відповідача у примусовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував положення ст. 1070 ЦК України та умов договору, згідно яких при продовженні дії договору процентна ставка змінюється, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме виходячи із положень ст. 1070 ЦК України суд першої інстанції стягнув з відповідача проценти, розмір яких був встановлений умовами договору.

При цьому, відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не було надано доказів зміни процентної ставки за договором банківського вкладу, який був укладений з позивачем, після 27 червня 2014р.

Посилання представника відповідача у апеляційному суді на те, що після закінчення строку договору, процентна ставка визначається у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, а саме 1% річних, належними доказами не підтвердженні, так як відповідачем суду не було надано підтвердження зарахування грошових коштів позивача після закінчення договору на рахунок на вимогу. Не містить таких умов і договір, який був укладений між банком та позивачем.

Згідно ч. 2 ст. 1070 ЦК України процентна ставка за вкладом на вимогу сплачується банком тільки у тому разі, коли умовами договору не визначена процентна ставка. Проте, умови договору, укладеного між сторонами, передбачають виплату процентної ставки у розмірі 9,25% річних.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з банку грошового вкладу у розмірі 22 293,21 доларів США, 2 062,12 доларів США процентів за період з 26 червня 2013р. по 27 червня 2014р., правильність розрахунку яких відповідачем у апеляційній скарзі не оспорюється, та проценти у розмірі 2 062,12 доларів США за період з 28 червня 2014р. по 29 червня 2015р. і таку ж суму за період з 30 червня 2015р. по 1 липня 2016р.

Доводи апеляційної скарги, що позивачу необхідно надати докази, що АНО «Фонд захисту вкладників» не придбала у неї право (вимогу) за вказаним вкладом, не ґрунтуються на нормах діючого в Україні законодавства.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: