Справа №162/233/17
Номер провадження 2/162/2/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря Пилипчук Р.М.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_3,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3

ОСОБА_4,

представника відповідача - Любешівської селищної ради

Любешівського району Губарика О.В.,

представника третьої особи ГУ Держгеокадастру у Волинській області

Крат Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Волинської області, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа - ГУ Держгеокадастру у Волинській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Цирської сільської ради Любешівського району, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа - відділ Держгеокадастру у Любешівському районі Волинської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що їй належить земельна ділянка, що знаходиться в АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 03 лютого 2010 року. Зазначає, що під час знімання зовнішніх меж цієї ділянки було допущено помилку, а саме зовнішня межа зі сторони сусіда ОСОБА_3 була знята не по межі її земельної ділянки, а по огорожі її саду, який прилягає до межі сусідньої ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_3. Вважає, що при видачі Державного акту на землю, частина належної їй ділянки не війшла до експлікації зовнішніх меж ділянки розміром 5 м. по ширині та 100.12 м. по довжині, і вподальшому ця частина ділянки залишилась не охоплена зазначеним вище Державним актом на землю.

Крім цього, зазначила, що власником сусіднього будинковолодіння в той час була померла ОСОБА_9, якій належав без оформлення права власності житловий будинок та в користуванні перебувала земельна ділянка для обслуговування цього будинку з господарськими спорудами. Рішення про виділення у власність ОСОБА_9 земельної ділянки в АДРЕСА_2 сільською радою не приймалось. Після смерті ОСОБА_9 в 2012 році спадщину на житловий будинок було прийнято ОСОБА_7 та згідно рішення Любешівського районного суду від 18 квітня 2012 року №0309/7542/2012 за нею визнано право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами. Рішенням Цирської сільської ради від 29 грудня 2012 року №24/4 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок, що належать ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в АДРЕСА_3 на території Цирської сільської ради Любешівського району Волинської області. Рішення про виділення у власність ОСОБА_7 земельної ділянки в АДРЕСА_3 сільською радою також не приймалось. Ділянці, що в АДРЕСА_4, що перебувала в користуванні ОСОБА_7 присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з внесенням відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. Згідно договору купівлі-продажу №203 від 15.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Добровольською Г.Ф., ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_3 купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_3.

Просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що в АДРЕСА_5 в частині земельної ділянки, яка зайнята садом, розміром 5 м по ширині та 100.12 м по довжині шляхом: визнання частково недійсним рішення Цирської сільської ради від 29 грудня 2012 року №24/4; виключення відомостей з Державного земельного кадастру про ділянку щодо ОСОБА_7 за кадастровим номером НОМЕР_2 в частині помилково внесених відомостей відносно земельної ділянки розміром 5 м по ширині та 100.12 м по довжині; припинення права користування ОСОБА_3 частиною земельної ділянки, що в АДРЕСА_3 розміром 5 м по ширині та 100.12 м по довжині.

Разом з тим, ОСОБА_3 26 квітня 2017 року подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Зустрічний позов мотивує тим, що 15 квітня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Любешівського районного нотаріального округу Волинської області Добровольською Г.Ф., набув право власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 Любешівського району. Згідно п.1 вищевказаного договору будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2095 га, яка належить ОСОБА_7 на праві користування, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Також зазначив, що в грудні 2012 року за заявою попереднього користувача земельної ділянки ОСОБА_7 ДП «Центр державного земельного кадастру» Волинської регіональної філії Любешівським районним виробничим відділом виготовлена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 0,2096 га, що розташована в АДРЕСА_3 на території Цирської сільської ради Любешівського району.

Вказав, що згідно Акту про відновлення меж земельних ділянок та передачу на зберігання межових знаків від 03.12.2012 року проведено встановлення та закріплення на місцевості меж вищевказаної земельної ділянки площею 0,2096 га, переданої ОСОБА_7, при цьому претензій при встановленні зовнішніх меж не було заявлено. 29 грудня 2012 року рішенням Цирської сільської ради Любешівського району №24/4 затверджено розроблену Любешівським виробничим відділом науково-технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, що належить ОСОБА_7. 05 березня 2013 року вказаній земельній ділянці визначений кадастровий номер НОМЕР_2.

Крім цього, зазначив, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить сусідня земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_5, кадастровий номер якої НОМЕР_3. Дана земельна ділянка була передана у приватну власність ОСОБА_1 на підставі рішення Цирської сільської ради Любешівського району №3/2 від 23.01.1995 року про приватизацію земельних ділянок громадянами сільради.

Вважає, що своїми діями ОСОБА_1 перешкоджає йому користуватися земельною ділянкою, наданою йому в користування, оскільки самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка належить йому на праві користування, шляхом встановлення огорожі, порушивши межі земельних ділянок, а також самовільно засадила дерева на належній йому земельній ділянці, розмістила будівельні матеріали.

Просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов»язання ОСОБА_1 знести огорожу з належної йому на праві користування земельної ділянки, а також зобов»язати ОСОБА_1 викорчувати самовільно засаджені дерева та садженці, прибрати будівельні матеріали з земельної ділянки, належної йому на праві користування. Ухвалою суду від 11.09.2017 року по справі за первісним позовом замінено третю особу - відділ Держгеокадастру у Любешівському районі на Головне управління Держгеокадастру у Волинській області. Ухвалою суду від 06.12.2017 року по справі за первісним позовом замінено відповідача Цирську сільську раду Любешівського району на належного відповідача - Любешівську селищну раду Любешівського району .

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні пред»явлений позов підтримали, не визнали зустрічного позову, прохали задовольнити заявлені ними вимоги, а в зустрічному позові просили відмовити. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечили, вважають вимоги позивача за первісним позовом безпідставними та необґрунтованими. Заявлені зустрічні позовні вимоги до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою підтримали повністю та просили їх задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Представник відповідача за первісним позовом - Любешівської селищної ради Волинської області Губарик О.В. в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав. Показав, що при передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки вимоги закону сільська рада дотримала, ОСОБА_1 було відомо про можливі помилки щодо встановлених меж земельної ділянки, однак з 2010 року позивачка не ставила питання щодо виправлення помилок встановлених на відновлення меж, мала всі документи, які підтверджують право власності на земельну ділянку, відповідно до яких без законних підстав користується земельною ділянкою, яка перебувала в користуванні ОСОБА_7 та право на користування якої перейшло до ОСОБА_3. Вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності по питанню зміни меж її земельної ділянки. Прохає в позові відмовити. Разом з тим доповнив, що земельна ділянка, якою згідно Державного акту володіє ОСОБА_1 та земельна ділянка, яка перейшла в користування ОСОБА_3 у зв"язку з набуттям права власності на житловий будинок, відповідають Генеральному плану забудови села, були надані володільцям з дотриманням вимог діючого на той момент оформлення прав законодавства. Вважає, що ОСОБА_1 порушує земельні права ОСОБА_3, а тому саме його право підлягає відновленню.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_7 в судове засідання на розгляд справи не з"явилася, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, будь- яких пояснень, заперечень, клопотань, повідомлень до суду не подала.

Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру у Волинській області Крат Н.С. в судовому засіданні у вирішенні обох позовів покладалась на розсуд суду, показала, що земельна ділянка ОСОБА_1 та земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_3, є сформованими, наявними у публічній кадастровій карті, мають кадастрові номери відповідно ОСОБА_1 - № НОМЕР_3, а ОСОБА_3- НОМЕР_4, не накладаються одна на одну, відповідають Генеральному плану забудови села. Зміна меж земельних ділянок можлива за згодою володільців.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника відповідача за первісним позовом Любешівської селищної ради Губарика О.В. та представника третьої особи ГУ Держгеокадастру у Волинській області Крат Н.С., дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку про наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, способи захисту прав власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб"єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 152 ЗК України передбачені шляхи захисту прав на земельну ділянку. При цьому позивач повинен довести належне йому право на землю та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним своїх правомочностей. В силу статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданим 03 лютого 2010 року, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_12 (так зазначено в документі) в с. Лахвичі Любешівського району Волинської області, кадастровий номер зазначеної земельної ділянки НОМЕР_3. Дана земельна ділянка передана у приватну власність ОСОБА_1 на підставі рішення Цирської сільської ради Любешівського району №37/6 від 02.02.2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» . Разом з тим встановлено, що Актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 29.10.2009 року межі земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_6 (так зазначено в документі) Любешівського району, площею 0,25 га, наданої ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, закріплені межовими знаками, межові знаки передані ОСОБА_1 на зберігання, при цьому в неї претензій щодо меж та конфігурацій земельної ділянки не виникало. У свою чергу, суміжною із земельною ділянкою ОСОБА_1 є земельна ділянка, яка перебуває в користуванні відповідача за первісним позовом ОСОБА_3, на яку він набув право користування на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2013 року житлового будинку, що розташований на земельній ділянці площею 0,2095 га, яка належала продавцю ОСОБА_7 на праві користування та яка знаходиться в АДРЕСА_7, кадастровий номер зазначеної земельної ділянки НОМЕР_2. Судом встановлено, що в грудні 2012 року за заявою попереднього користувача земельної ділянки ОСОБА_7 була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 0,2096 га, що розташована в АДРЕСА_8. Крім цього встановлено, що згідно Акту про відновлення меж земельних ділянок та передачу на зберігання межових знаків від 03.12.2012 року проведено встановлення та закріплення на місцевості меж вищевказаної земельної ділянки площею 0,2096 га, переданої ОСОБА_7, при цьому претензій при встановленні зовнішніх меж не було заявлено. Рішенням Цирської сільської ради Любешівського району №24/4 29 грудня 2012 року затверджено розроблену Любешівським виробничим відділом науково-технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, що належить ОСОБА_7 і 05 березня 2013 року вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговуваання житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з внесеням відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування . Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Ч. 6 ст.120 ЗК України встановлено, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв"язку з набуттям права власності на ці об"єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов"язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації (ст. 107 ЗК України.) Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч. 1,7 ст. 79-1 ЗК України.) З оглянутого в судовому засіданні генерального плану забудови села Лахвичі Любешівського району вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_3, власником якої є ОСОБА_1 та земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_2, яка передана в користування ОСОБА_3, відповідають за розміщенням, межами та за цільовим призначенням генеральному плану забудови села, мають спільну межу, відокремлені одна від одної, земельні ділянки не накладаються одна на одну. Зміна меж земельних ділянок суперить існуючому генеральному плану. Як в позовній заяві, так і в поясненнях ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 посилались на те, що підставою для звернення до суду є те, що при оформленні права власності було допущено помилку при встановленні меж земельної ділянки. Однак, з такими доводами суд не погоджується, оскільки вони спростовуються наступними доказами, а саме оригіналом технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадянки ОСОБА_7, що розташована в АДРЕСА_9 Любешівського району. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі письмові докази щодо визнання акту прийомки -передачі межових знаків, а також доказів щодо оспорення в судовому порядку даного акта. При цьому слід зауважити, що належних, допустимих та достатніх доказів про те, що до моменту оформлення права власності ОСОБА_1 на землю межі її земельної ділянки були іншими позивачем за первісним позовом та її представником суду не надано. Між тим ОСОБА_1, її представник, представник Цирської сільської ради ствердили, що ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою в межах, визначених в Державному акту на право власності на земельну ділянку і на даний час. Відтак в силу положень ч.1 ст.377 ЦК України та ч.2 ст.120 ЗК України ОСОБА_3 в зв»язку з придбанням за договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами набув права користування земельною ділянкою, що розташована в АДРЕСА_3 Любешівського району, кадастровий номер зазначеної земельної ділянки НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговуваання житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер підтверджує факт реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі із інформацією її власника (користувача), цільового призначення землі, межі. Тобто, наявність кадастрового номеру гарантує власнику (користувачу) земельної ділянки факт її існування та неможливість посягання на неї інших осіб. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не надали суду належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, які саме норми земельного та іншого матеріального права порушив орган виконавчої влади під час прийняття рішення Цирської сільської ради від 29 грудня 2012 року №24/4 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки (присвоєння кадастрового номера), що належить громадянці ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд». Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст. 89 ЦПК України). Жодна із сторін, після роз'ясненого судом права заявити клопотання про призначення відповідної експертизи, таким правом не скористалась. Відтак з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов'язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглянув справу по наявних у ній доказах. Разом з цим, ОСОБА_1 при житті ОСОБА_9, яка померла в 2009 році, не заявляла вимог щодо усунення їй перешкод в користуванні земельною ділянкою щодо визначення розмірів та відновлення меж, провела приватизацію земельної ділянки після смерті ОСОБА_9 за відсутності її спадкоємців, будь-яка зміна наявної у її користуванні площі земельної ділянки не визнана незаконною, ніким не оспорювалась та нею не заперечувалась у визначеному законом порядку, а так само не оспорювалась і до спадкоємця після смерті ОСОБА_9 - ОСОБА_7. Отже, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 без правових підстав користується частиною земельної ділянки, належної відповідачу за первісним позовом ОСОБА_3, неправомірно встановила огорожу, вирощує багаторічні насадження, розмістила на ній будівельні матеріали і, при цьому, не надала суду доказів на підтвердження правомірного користування спірною земельною ділянкою. Таким чином, в суді беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 без відповідних правових підстав користується частиною земельної ділянки, належної ОСОБА_3, яку незаконно огородила, розмістила на ній будівельні матеріали та вирощує багаторічні насадження, будь які будівлізгідно з поданою технічною документацією відсутні.

Разом з тим, заслуговує на увагу суду та обставина, що розмір земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 - 0,25 га та розмір земельної ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_3 - 0,2096 га відповідає вимогам ст. 121 ЗК України, зміна меж земельної ділянки за варіантом, на який вказує ОСОБА_1 призведе до суттєвого зменшення земельної ділянки ОСОБА_3, що порушить принцип справедливого балансу інтересів сторін. Ураховуючи наведене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, приходить до висновку, що жодних порушень прав позивача за первісним позовом не встановлено. Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 - задовільнити та зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_10 шляхом знесення огорожі, викорчуванням наявних на ній дерев та інших насаджень, прибранням будівельних матеріалів. Суд вважає, що лише у такий спосіб можна досягнути рівності прав власників у реалізації своїх прав. Згідно до ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_11 сплачений останнім судовий збір по зустрічному позову в розмірі 640 грн.. Керуючись ст.ст.4,12,13,81,89,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 15,16,125,126, 377,386,391 ЦК України, ст.ст.107, 116, 120,152, 212 ЗК України, суд -

вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Волинської області, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа - ГУ Держгеокадастру у Волинській області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовільнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_11 шляхом знесення огорожі, викорчуванням наявних на ній дерев та інших насаджень, прибранням будівельних матеріалів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 640 грн. понесених ним судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Любешівський районний суд Волинської області області. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий: