Провадження № 2/161/95/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог щодо предмету на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської ради, Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про визначення місця проживання малолітніх дітей. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачвказав, що з 14.05.2009 року по 30.04.2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу вони мають двох синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. До початку серпня 2017 року діти проживали з матірю. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу із відповідачкою він сплачував аліменти на утримання дітей та забезпечував їх усім необхідним: одягом, взяттям, іжєю, товарами гігієни, тощо. Вказує, що відповідачка не працює і не отримує інших доходів, окрім аліментів на дітей. Оскільки, відповідачка чинила перешкоди у спілкуванні з дітьми, він подав до Служби у справах дітей Луцької міської ради відповідне зверненням. За результатами розгляду даного звернення Виконавчий комітет Луцької міської ради прийняв рішення від 23.02.2017 року №118-2 «Про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дітьми». Проте, відповідач відмовилась виконувати вищевказане рішення та й надалі забороняла йому спілкуватися з дітьми. З даного приводу він звернувся до Служби у справах дітей Луцької міської ради, на що отримав лист від 22.05.2017 року №31-10/689 «Про проведення профілактичної бесіди», в якому зазначено, що згідно позиції відповідачки, питання участі батька у вихованні дітей буде вирішуватись лише в судовому порядку. Крім того, зазначає що відповідачка хворіє на психічне захворювання, але відмовлялася проходити лікування. 03.08.2017 року каретою швидкої допомоги відповідачку із загостренням доставлено у ВОПЛ на обстеження та лікування. З того часу, діти перебувають з ним (позивачем). Вказує, що він є фізичною особою-підприємцем у нього є всі необхідні умови для проживання дітей. На сьогоднішній день, позивач уклав другий шлюб, у якому 05.06.2017 року народилася донька. Його дружина сприймає синів як рідних, а вони (сини) із задоволенням бавляться із сестричкою та бажають проживати із батьком та його новою родиною. В сімї панує психологічний спокій та любов. На підставі викладеного, вважає, що діти у звязку із хворобою своєї матері не отримують потрібного догляду, а тому просить суд визначити місце проживання малолітніх синів: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за адресою: вул. Тарасова, 60, с. Милуші, Луцького району.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 22.09.2017 року до участі у справі за вищевказаним позовом у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено Службу у справах дітей Луцької районної державної адміністрації

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 та позивач заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позові. Крім того, позивач суду пояснив, що він зареєстрований у якості приватного підприємця, отримує дохід у розмірі 6000 грн. на місяць.

Відповідач в судовому засіданні 22.09.2017 року позов не визнала, суду пояснила, що дійсно має двох спільних з позивачем дітей синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважає, що позивач відібрав дітей, щоб не ділити спільний з нею бізнес, оскільки вона має у ньому певний відсоток. Крім того, зазначила, що малолітні сини навчаються в найкращій школі та садочку, вона (відповідач) забезпечує їх сама, оскільки позивач аліменти на їх утримання не сплачуває. Повідомила, що перебуває на обліку у Центрі зайнятості населення в якості безробітної, проте допомоги по безробіттю не отримує. Вона неофіційно працює п»ять днів на тиждень, її заробіток становить 120 грн. на день. Додала, що в неї складна сімейна ситуація, оскільки з нею в квартирі живуть психічно хворі батьки та брат. Вважає, що немає підстав вважати, що вона (відповідач) не може створити належне середовище для проживання малолітніх синів. З 04.08.2017 року діти позивач забрав від неї дітей і з того часу вони мешкають за місцем проживання ОСОБА_6 За цей час вона дітей забрати у відповідача не намагалася, їх не відвідувала і з ними не спілкувалася. Вважає даний позов наклепом на неї, а тому просить в його задоволенні відмовити.

В судове засідання 27.10.2017 року відповідач не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином в судовому засіданні 22.09.2017 року, про що у матеріалах справи міститься її власноручна розписка (а.с. 44).

В судові засідання 27.10.2017 року, 17.11.2017 року, 06.12.2017 року, 26.12.2017 року відповідач повторно не зявилась, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце розгляду справи повідомлялася належним чнном на її адресу судом направлялися судові виклики.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради судовому засіданні вимоги позивача підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької районного державної адміністрації Волинської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності (а.с. 50). У вказаній заяві представник третьої особи зазначив, що вважає позовну заяву такою, що підлягає до задоволення.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності відповідача та представника третьої особи - Служби у справах дітей Луцької районного державної адміністрації Волинської області, оскільки матеріали справи містять достатні докази, що свідчать про правовідносини сторін.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім»ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Судом встановлено, що сторони з 14.05.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.04.2015 року було розірвано (а.с. 9).

Від шлюбу сторони мають двох спільних малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

До 03 серпня 2017 року малолітні діти мешкали з матір»ю - відповідачкою ОСОБА_3

З 03 серпня 2017 року і по день розгляду даної справи судом, малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мешкають з батьком позивачем ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 не погоджується з тим, щоб місцем проживання дітей було місце проживання позивача.

Тобто, сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання їх неповнолітніх дітей.

За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як зазначено у ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 161 СК України передбачено, що суд не може передати дитину для проживання лише з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Виходячи з роз'яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено у п. 1 ст. 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН).

Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 є працевлаштованим зареєстрований у якості приватного підприємця, отримує стабільний дохід від здійснення підприємницької діяльності (а.с. 14, 15).

Позивач та малолітні діти проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 в будинку, який належить батькові позивача ОСОБА_7 (а.с. 16-17).

З Акту обстеження умов проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 27.10.2017 року, проведеного Службою у справах дітей луцької районної державної адміністрації (а.с. 65), діти проживають з батьком в с. Милуші, Луцького району. В будинку є всі речі для розвитку та виховання дітей, створені всі належні умови для нормального, гармонійного розвитку та проживання дітей. Сім»я за місцем проживання харектеризується позитивно, між всіма членами родини доброзичливі, дружні відносини.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визначення місця проживання малолітніх дітей № 2564/25/2-17 від 15.11.2017 року, батько дітей ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обов'язки, забезпечує дітей матеріально, приділяє увагу здоров'ю, навчанню та вихованню дітей, має самостійний дохід. У теперішньої дружини ОСОБА_1 склалися приязні стосунки з малолітніми дітьми її чоловіка ОСОБА_4 та ОСОБА_5, хлопці комфортно почуваються в сім»ї батька. Стосунки між членами родини доброзичливі, побудовані на повазі та любові. Мати дітей ОСОБА_3 на засідання комісії не з»явилась, хоча належним чином була повідомила. На підставі викладеного, вважає, за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком ОСОБА_1. (а. с.63-65).

Таким чином, суд вважає, що за місцем проживання позивача ОСОБА_1 створені всі необхідні умови для проживання малолітніх дітей.

Між батьком дітей, іншими членами сімї позивача ОСОБА_1 та малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 склалися приязні, доброзичливі стосунки.

Натомість за місцем проживання матері дітей відповідачки ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки між нею з одного боку та її батьками і братом з іншого боку, що підтверджується як показаннями позивача ОСОБА_1, так і самої відповідачки ОСОБА_3, наданими в судовому засіданні.

Вказані обставини також знаходять своє об»єктивне підтвердження в рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.08.2017 року (а.с. 28-32), яке набрало законної сили.

Також судом встановлено, що молодша дитина ОСОБА_5, під час проживання з відповідачкою, з 12.01.2017 року не відвідував Дошкільний навчальний заклад № 21 Луцької міської ради (а.с. 21). Як слідує з пояснень відповідачки дитина не відвідувала дитячий садок у звязку зі складними сімейними обставинами.

Крім того, на день розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач не працює, самостійний дохід на отримує. Жодних доказів на підтвердження її доводів про те, що вона має заробіток у розмірі 120 грн. на день, відповідачкою ОСОБА_3 суду не надано.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Виходив з пріоритетності прав та інтересів дітей, приймаючи до уваги виконання своїх батьківських обов'язків сторонами, вік дітей, їх прихильність до кожного з батьків, стан здоров'я, можливості батьків у створенні найкращих умов для виховання та розвитку, а також те, що позивач працевлаштований та отримує стабільний дохід, суд вважає за необхідним місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, 24.04.2010 року та ОСОБА_5, 01.07.2012 року визначити з батьком позивачем ОСОБА_8

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Оскільки малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час розгляду даної справи судом не досягли 10 років, за своїм віком вони не можуть дати об"єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, тому в судове зсідання вони не викликалися і їх думка щодо визначення місця проживання не зясовувалася.

Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, виходячи з інтересів дітей, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст. 19, 141, 155, 161 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 з батьком ОСОБА_1 за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Милуші, вул. Тарасова, 60.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 05 лютого 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_9