Справа № 600/7/18
Справа № 6/600/3/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Козівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Фещак Г.М.,

головного державного виконавця Дзюбана Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козова справу за поданням Головного державного виконавця Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,-

В С Т А Н О В И В:

головний державний виконавець Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, Тернопільська область, Козівський район, с.Великий Ходачків мотивуючи тим, що на виконанні відділу ДВС перебуває виконавче провадження №52550036 з виконання виконавчого листа №338/1181/15-ц, виданого 27.09.2016 року Богородчанським районним судом Івано-Франківської області про стягнення аліментів у розмірі 600,00 грн. на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнення проводити з 03.08.2015 року.

В обґрунтування заявленого подання покликається на те, що на сьогоднішній день, заборгованість згідно вищевказаного виконавчого документу боржником не погашено, боржник на виклики державного виконавця не з"являється, ухиляється від виконання зобов'язання, що є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.

В судовому засіданні представник Козівського районного відділу ДВС подання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив його задовольнити.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

04.10.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №338/1181/15-ц, виданого 27.09.2016 року Богородчанським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 600,00 грн. на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнення проводити з 03.08.2015 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він, крім іншого, ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 12 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначені обмеження свободи пересування, а саме: у прикордонній смузі; на територіях військових об'єктів; у зонах, які згідно із законом належать до зон з обмеженим доступом; на приватних земельних ділянках; на територіях, щодо яких введено воєнний, або надзвичайний стан; на окремих територіях і в населених пунктах, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської діяльності.

Згідно зі ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Верховний Суд України в Узагальненні судової практики "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" від 01.02.2013 року зазначає: особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, а саме невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він не з'являвся на виклики державного виконавця. Додані до подання документи про таке не свідчать.

Разом з цим, на думку суду, під «ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням суду» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суд наголошує, що саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права особи у виконавчому провадженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що під час розгляду подання не здобуто доказів, які б свідчили про те, що боржник дійсно свідомо ухиляється від сплати заборгованості та від виконання своїх обов'язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст. 441 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.33 Конституції України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні подання головного державного виконавця Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа ОСОБА_2, 08.07.1977 року - відмовити за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.Б.Гриновець