Справа № 2-6610/10
Провадження № 6/638/68/18
У Х В А Л А

іменем України

25 січня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі

головуючого судді Штих Т.В.

при секретарі Вакули І.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області про встановлення чи заміну способу і порядку виконання рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Східно- Український банк « Грант» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2, звернулася до суду із поданням про встановлення чи заміну способу і порядку виконання рішення від 24.10.2017 року, в якому просить встановити порядок та спосіб подальшого виконання рішення, а саме прийняття стягувачами ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Східно-Український Банк «Грант» непроданого на електронних торгах майна боржника, ОСОБА_1, земельної ділянки, загальною площею 0,1708 га, що розташована за адресою Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Щаслива, 1.

В обґрунтування подання державний виконавець посилається на те, що на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області знаходиться зведене виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 сум боргу на користь юридичних та фізичних осіб: 06.09.2010 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6610/10, виданого 13.08.2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Східно-Український Банк «Грант» заборгованості за кредитним договором № 142 від 30.11.2007 р. у розмірі 2 809 157,05 грн., а також судових витрат по сплаті державного мита у розмірі 1 700,00 гри. і витрат на ІТЗ розгляду справи у розмірі 120,00 грн., а всього 2 810 977,05 грн.; 25.03.2013 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2033/11, виданого 16.02.2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики в розмірі 1 800 000,00 грн. В ході виконавчого провадження було описано майно боржника, а саме, земельна ділянка за адресою: Харківська обл., Дергачівський район, сел. Черкаська Лозова, вул. Щаслива, 1, яка і була виставлена на електронні торги для її подальшої реалізації. За результатами трьох електронних торгів зазначена земельна ділянка продана не була. Стягувачам ОСОБА_3 та ПАТ «Східно-Український Банк «Грант» було запропоновано залишити за собою нереалізоване майно в рахунок погашення боргу або його частини. ОСОБА_3 та ПАТ «Східно-Український Банк «Грант» виявили бажання залишити за собою вищеназване майно в рахунок погашення боргу. Стягувачі відносяться до однієї черги.

ПАТ «Східно-Український Банк «Грант» через канцелярію подав до суду свої заперечення проти задоволення подання державного виконавця про встановлення чи заміну способу і порядку виконання рішення суду за вих. № 2505/03-1-01 від 07.11.2017р. , в яких зазначив, що у відповідності до норм Закону «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження він має першочергове право на задоволення своїх вимог за рахунок передачі йому у власність майна, яке не реалізоване на третіх електронних торгах, перед іншим стягувачем ОСОБА_3, оскільки виконавчий документ, за яким проводилося стягнення на користь ПАТ «Східно-Український Банк «Грант», надійшов до примусового виконання раніше, ніж виконавчий документ стягувача ОСОБА_3

В судове засідання представник заявника не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Представник заінтересованої особи стягувача ПАТ «Східно-Український Банк «Грант» до суду не зявився, через канцелярію суду надав ґрунтовні заперечення.

Стягувач ОСОБА_3 та боржник ОСОБА_1 у судове засідання не зявились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи.

Суд, дослідивши подання з доданими матеріалами та справу № 2-6610/10, надавши належну правову оцінку всім матеріалам справи у їх сукупності, приходить до наступного.

Процесуальний порядок розгляду подання державного виконавця про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення передбачений ст. 373 ЦПК України (в ред. до 15.12.2017 року). З 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, у відповідності до якої зміна чи встановлення способу і порядку виконання рішення суду врегульовані ст. 435 ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року). Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, суд розглядає подання дане подання про встановлення чи заміну способу і порядку виконання рішення суду за правилами нової редакції ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року), тобто за правилами, встановленими ст. 435 ЦПК України.

Спосіб та порядок виконання рішення це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обовязки субєктів виконавчого провадження під час їх вчинення. При зміні способу та порядку виконання рішення судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення чи зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Це питання також врегульовано і ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Аналіз змісту ст. 435 ЦПК України свідчить про те, що підставами для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення є виключно ті, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вказані обставини повинні бути чітко встановлені та підтвердженні відповідними доказами.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1829цс15.

Суд також зазначає, що частиною 1 статті 435 ЦПК України передбачено право державного виконавця звертатися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення лише у випадках, встановлених Законом. Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» таке право у виконавця передбачено лише у випадках звернення стягувача до виконавця із відповідною заявою, або звернення державного виконавця із власної ініціативи у випадках, передбачених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В звязку з тим, що боржник не відноситься до кола осіб, за яких Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, встановлених зазначеним Законом, а подання державного виконавця взагалі не містить будь-яких посилань на подані стягувачами заяви щодо звернення державного виконавця до суду із поданням про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, державний виконавець у цій справі не має права самостійно звертатися до суду із заявами та поданнями про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду, оскільки таке право не передбачено Законом, а вчинені ним дії йдуть всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, Законом України «Про виконавче провадження» чітко встановлений порядок дій державного виконавця у випадку, коли майно, на яке звернуто стягнення за виконавчими документами, не буде реалізоване після проведення третіх електронних торгів, а також порядок розподілу цього майна між стягувачами, в тому числі й тими, що відносяться до однієї черги.

Так, згідно частин 6 та 7 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Судом встановлено, що державним виконавцем, у звязку з не реалізацію майна на третіх електронних торгах під час здійснення зведеного виконавчого провадження, було запропоновано ПАТ «Східно-Український Банк «Грант» та ОСОБА_3, які є стягувачами однієї черги, залишити за собою нереалізовану на цих торгах земельну ділянку загальною площею 0,1708 га, що розташована за адресою Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Щаслива, 1 в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед ними. Матеріалами справи підтверджено отримання згоди від обох стягувачів на залишення за собою вказаного нереалізованого майна.

За частинами 9 та 10 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку черговості, визначеної статтею 46 цього Закону (у разі наявності застави та/або іпотеки декількох стягувачів щодо такого майна - також з урахуванням відповідних норм Закону України «Про заставу» та/або Закону України «Про іпотеку»), а в межах однієї черги, визначеної статтею 46 цього Закону, - у порядку надходження виконавчих документів на виконання.

Як вбачається з наданих державним виконавцем матеріалів зведеного виконавчого провадження, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6610/10, виданого 13.08.2010 р. Дзержинським районним судом м. Харкова, було відкрито 06.09.2010 року за заявою ПАТ «Східно-Український Банк «Грант»; виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2033/11, виданого 16.02.2012 р. Дзержинським районним судом м. Харкова, було відкрито лише 25.03.2013 року за заявою ОСОБА_3 Посилання на вказані обставини також містяться у самому поданні державного виконавця.

Виходячи з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження», першочергове право на задоволення в повному обсязі своїх вимог за рахунок нереалізованого майна боржника має ПАТ «Східно-Український Банк «Грант», оскільки виконавче провадження за поданим ним до примусового виконання виконавчим документом відкрито раніше, ніж за виконавчим документом, де стягувачем є ОСОБА_3

За таких обставин, нормами Закону України «Про виконавче провадження» чітко врегульовані правовідносини та дії державного виконавця, повязані з примусовим виконанням виконавчих листів, виданих стягувачам ПАТ «Східно-Український Банк «Грант» і ОСОБА_3 у цьому зведеному виконавчому провадженні.

Отже суд, дослідивши всі представлені державним виконавцем докази на підтвердження доводів, викладених у поданні, з посиланням на положення ЦПК України, які підлягали застосуванню до 15.12.2017 року і які кореспондуються зі ст. 435 ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) та підлягають застосуванню в даному випадку, приходить до висновку, що подання Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області не містить жодних фактів та доказів на обґрунтування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, також дані факти не підтверджені і матеріалами справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні подання державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2, від 24.10.2017 року про встановлення чи заміну способу і порядку виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 435, 260 - 261 ЦПК України, ст.ст 18, 33, 61 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області про встановлення чи заміну способу і порядку виконання рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Східно- Український банк «Грант» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі до Дзержинського районного суду м. Харкова протягом 15 днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Штих Т.В.