П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року місто Київ

Унікальний № 759/11741/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/173/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Шахової О. В., Головачова Я. В.,

при секретарі - Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Ул'яновської О.В. 26 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк ПриватБанк», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» правонаступник - Закрите акціонерне товариство СК «Інгосстрах» про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року Сафір Федір Олегович в інтересах ПАТ «Комерційний Банк ПриватБанк» звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №K2S4GK00260043 від 16 травня 2007 року в розмірі 31 201 доларів США 19 центів, що за курсом 20,83 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25 травня 2015 року складає 649 920 грн. 79 коп.

У квітні 2016 року ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Комерційний Банк ПриватБанк», ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» правонаступник - ЗАТ СК «Інгосстрах» про визнання недійсним кредитного договору №K2S4GK00260043 від 16 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», визнання недійсним договору особистого страхування від 16 травня 2007 року, укладеного між ЗАТ СК «Інгосстрах», визнання недійсним договору страхування від 16 травня 2007 року, укладеного між ЗАТ СК «Інгосстрах» та ОСОБА_3.

У червні 2016 року ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з уточненою позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 32 411 доларів США 19 центів, що за курсом 25,09 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27 травня 2016 року складає 813 196 грн. 76 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року клопотання представника позивача ОСОБА_8 про залишення основного позову без розгляду задоволено, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості залишено без розгляду (том ІІ а.с.35).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року у позовних вимогах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» правонаступник - Закрите акціонерне товариство СК «Інгосстрах» - відмовлено (том ІІ а.с.39-42).

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального права, а також процесуального права, оскільки суд лише частково вивчив доводи та докази позивача за зустрічним позовом.

Зокрема, 16 травня 2017 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, проте договори страхування датуються 03 травня 2007 року.

Банком не була надана інформація для здійснення свідомого вибору позичальнику перед укладенням кредитного договору, і відповідно відсутні докази надання такої інформації, а саме інформаційний лист з підписом позичальника.

Крім того, банк, порушивши вимоги цивільного законодавства і умов кредитного договору, в односторонньому поряду неправомірно та безпідставно збільшив розмір процентів.

Під час розгляду даної справи банком оформлено право власності на трикімнатну квартиру, що належала скаржнику, при цьому останній даний факт став відомий з Державного реєстру і вона стверджує, що добровільне повернення боргу не мало місце в даному випадку.

Скаржник зазначає, що даний правочин було укладено під впливом обману.

До суду апеляційної інстанції учасники справи не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення рекомендованою кореспонденцією, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Крім того, 22 січня 2018 року до канцелярії Апеляційного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_9 про перенесення розгляду справи, в якому останній, зокрема, повідомляв про неможливість прибути в судове засідання у зв'язку із зайнятістю в інших судових процесах. Разом з тим, колегія суддів визнала підстави, на які посилається ОСОБА_9, неповажними, у зв'язку з чим вирішила розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, 16 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №k2S4GK00260043, згідно умов якого позивачці було надано кредит у розмірі 50 000 дол. США 00 цен., із процентною ставкою 12,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 травня 2027 року, а позивачка зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути відповідачу кошти та сплатити плату за кредит та ін. (том І а.с. 16-17).

Відповідно до заяви про видачу готівки від 17 травня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 50 000 США 00 дол. 00 цен. (том І а.с. 18).

Так, згідно п 2.3 відповідач має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміну курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівняні з курсом США до гривні НБУ на момент укладання даного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

16 травня 2007 року між ПриватБанком та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за Кредитним договором (том І а.с.19).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3, керуючись, зокрема, ст.ст.22 ч.2 п.1, 203, 215, ч.2 ст.524, ч.2 ст.548, 1056 ЦК України, п.п.13, 19, 23 ст.1, ч.3 п.4 ст.10, п.п.2 п.3 ч.4 ст.11, ч.ч.1,2,6 ст.19, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» ставила питання про визнання недійсним кредитного договору №K2S4GK00260043 від 16 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», визнання недійсним договору особистого страхування від 16 травня 2007 року, укладеного між ЗАТ СК «Інгосстрах», визнання недійсним договору страхування від 16 травня 2007 року, укладеного між ЗАТ СК «Інгосстрах» та ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів, які б стали підставою для визнання правочину (кредитного договору) недійсним, зміст даного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, а тому в силу ч.1 ст.215 ЦК України даний правочин не підлягає визнанню недійсним. Позивачкою не використано право на оскарження дій банку відповідно до Закону України «Про звернення громадян» протягом 14 днів після підписання Кредитного договору, натомість позивачка користувалась та користується зазначеним кредитом. Крім того, позивачкою не доведено умислу у діях ПАТ КБ «ПриватБанк» ввести її в оману щодо укладення кредитного договору на умовах, обраних позивачкою.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Частинами 1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Також, положення ст. 230 та ч. 1 ст. 236 ЦК України передбачають, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела в оману другу сторону щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним; правочин визнаний судом недійним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1ст. 653 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року №6-70 цс 14.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст. 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), ст.ст. 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (ст. 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю.

Необхідно розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою ст.215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (ст.ст.536, 638,1056-1 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Згідно з ч. 1 ст.627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Разом з тим, з умов Кредитного договору вбачається, що договором визначена сума кредиту, строк (кінцевий термін повернення кредиту), процента ставка, порядок його видачі та повернення, строки.

Відповідно до п. 7.1 договору відповідач зобов'явся надати кредит в іноземній валюті у розмірі 50 000 дол. США 00 цен.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.3 ст.533 ЦК України).

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (ч.2 ст.524 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком (ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями (п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків та території України за зобов'язаннями допускається у випадку, порядку і на умовах, встановлених законом.

Згідно ч.ч. 1,2,4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 №15-93 Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом; генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання; індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Відповідно до п. 2 ст. 6 названого Декрету уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію Національного банку України: від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів; мають право від свого імені і за свій рахунок купувати іноземну валюту готівкою у фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, а також продавати її фізичним особам - резидентам.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що відповідач мав право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку України банківської ліцензії та дозволів на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за кредитним договором відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Кредитний договір підписаний сторонами, містить детальний опис його предмету (умови, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, врегулювання спорів та інше). У момент підписання кредитного договору позивачка отримала його примірник.

Підписання даного кредитного договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається із вищезазначеного кредитного договору, між позивачкою та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору відповідно до п. 6 у тому числі щодо його предмету - надання кредиту саме в еквіваленті - долари США, про що свідчать підписи обох сторін у договорі та анкеті (том І а.с. 16-17).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту.

Статтею 18 цього Закону, щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення позивачки з пропозицією щодо укладання договору та погодження відповідачем на укладання такого договору.

Доводи скаржника про те, що відповідач не повідомив позивачку перед укладенням кредитного договору про суттєві кредитні умови (як в усній так і у письмові формі), як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до п. 2.2.7 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. 7.1 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок №3013, який передбачений для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та ін. платежам.

Даним договором чітко визначені зобов'язання сторін, як то отримана сума кредиту (п.7.1) та його цільове використання (придбання житлової нерухомості), а також відсоткова ставка за користування кредитними коштами 12,00%. Підписавши вищезазначений кредитний договір позивачка у повному обсязі погодилась з його умовами, в тому числі і істотними.

Під час розгляду справи судом першої інстанції достовірно встановлено, що перед укладенням спірного кредитного договору позивачка була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчать її підписи на даних умовах, їй були роз'яснені можливі валютні ризики.

Крім того, позивачкою заповнена та підписана анкета-заява (а.с. 165-168) на отримання кредиту, яка також містить інформацію про ознайомлення позивача із основними умовами надання кредиту та те, що вона усвідомлює, що якщо вона буде не в змозі здійснити платежі або виконати будь-яке з вимог, зазначених в кредитному договорі, який може бути укладений з нею банком в майбутньому, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту і оплати нарахованих відсотків.

Таким чином, доводи скаржника, що в оспорюваному договорі відсутні істотні умови, колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє їх, оскільки із змісту кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення позичальника, відсоткові ставки, порядок оплати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

При укладенні вищезазначеного кредитного договору в іноземній валюті (долар США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором, зокрема позивачка, повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України - гривні до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому сторони повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Що стосується письмових клопотань представника скаржника, які надійшли до канцелярії Апеляційного суду міста Києва 26 грудня 2017 року, слід зауважити наступне.

Так, клопотання про призначення судової економічної експертизи є необґрунтованим та відсутня необхідність у призначенні такої експертизи, оскільки як встановлено в ході розгляду справи така експертиза вже призначалась судом першої інстанції, на що була отримана відповідь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 03 жовтня 2016 року про те, що питання, поставлені на вирішення експертизи можуть бути розв'язані шляхом ревізійної/аудиторської перевірки, що не відноситься до завдань судової експертизи.

Що стосується клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, в першій інстанції не заявлялось таке клопотання, крім того, скаржник не надала вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків підпису, а тому дане клопотання також не може бути задоволене.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивачкою не доведено та не надано належних доказів, не було їх встановлено і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, які б стали підставою для визнання правочину (кредитного договору ) недійсним.

Зміст вищезазначеного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України, не підлягає визнанню недійсним.

Також, вищезазначені обставини свідчать про те, що підстав для визнання дій ПАТ КБ «Приватбанк» щодо ненадання інформації останній про кількість платежів, їх частоту, обсяги та відсутність порядку розподілу сплачених коштів протиправними, у колегії суддів немає.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року - без змін.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києвавід 26 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 січня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: О.В. Шахова

Я.В.Головачов