Провадження № 2/201/640/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 січня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

21.09.2017р. позивачка звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування даної позовної заяви позивачка посилалася не те, що 01.12.2016р. по вул. Барикадній у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням позивачки, який належить на праві власності ОСОБА_4 Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АК/1928122. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016р., винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано водія ОСОБА_2 У звязку з настанням страхового випадку ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 11 331,42 грн., частково відшкодувавши матеріальний збиток позивачки. Невідшкодована частина збитку становить 27 744,68 грн., тому позивачка просила стягнути вказану суму з відповідача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та 1 000 грн. франшизи з відповідача ОСОБА_2. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» пеню за час прострочення виконання зобовязання, що складає 3 354,85 грн. Також просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 величину втрати товарної вартості у розмірі 18 937,37 грн. та витрати на послуги телеграфного звязку у розмірі 247 грн.

Представник позивачки ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 19.09.2017р. - а.с.№74) в судове засідання надав письмову заяву про підтримання позовних вимог. Також просив розглянути справу без його участі та без фіксування судового процесу технічними засобами, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.с. № 73).

Представник відповідача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 15.11.2017р. та 30.01.2018р. повторно не зявилися, про дату та час слухання справи кожного разу повідомлялись належним чином, зокрема, за адресою наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. №54), та за адресою розташування страхової компанії (а.с. № 69, 72), про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток (а.с. № 59-60, 67-68).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов,язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 01.12.2016р. по вул. Барикадній, у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який належить на праві власності ОСОБА_4

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016р., винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано водія ОСОБА_2 (а.с.№13).

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АК/1928122.

На підставі заяви представника позивачки ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 11 331,42 грн.

Згідно з експертним дослідженням про встановлення вартості матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу № 297/16 від 28.12.2016. судового експерта ОСОБА_6 вартість спричиненої матеріальної шкоди становить 59 013,47 грн., з яких вартість відновлювального ремонту складає 40 076,10 грн та величина втрати товарної вартості транспортного засобу складає 18 937,37 грн. (а.с. № 17-24).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_3 позивачці не була виплачена в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, неправомірними діями відповідача ОСОБА_2, пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачці ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі. грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Після виплати вказаного страхового відшкодування позивачка отримала право вимоги різниці суми до відповідача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» яка складає 27 744,68 грн.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розглядаючи вимоги позивачки в частині стягнення пені за час прострочення виконання зобовязання суд зазначає.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином за період прострочення виконання зобовязання відповідачем, розмір пені складає 3 354,85 грн., згідно розрахунку наданому позивачкою, з яким суд погоджується, та підлягає стягненню на користь позивачки з відповідача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС».

Розглядаючи вимоги позивачки до відповідача ОСОБА_2 в частині стягнення величини втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 18 937,37 грн. суд приходить до наступного.

Системний аналіз п. 32.7 ст. 32 Закону № 1961 IV, ст. 22, абзацу третього пункту 3 частини першої ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

Отже, оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивачки величину втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 18 937,37 грн.

Також, знайшли своє підтвердження вимоги позивачки про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на послуги телеграфного звязку у розмірі 247грн., сплачених позивачем згідно квитанції від 12.12.2016р. (а.с. № 16 зворот) та франшизи у розмірі 1 000 грн.

У звязку з вищевикладеним, позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_3 «СК«ЮНІВЕС» на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 388,11 грн. та з ОСОБА_2 на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 251,89 грн. (пропорційно до задоволених вимог).

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 530, 612, 625, 1166, 1167, 1187, 1188 1194 ЦК України, Постановою ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, ч. 6 ст. 82, ст.ст. 89, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017р.), суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 27 744 грн.68коп., пеню у розмірі 3 354 грн.85коп., а разом 31 099грн.53коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 величину втрати товарної вартості транспортного засобу в розмірі 18 937грн.37коп. витрати на послуги телеграфного звязку у розмірі 247 грн., та франшизу у розмірі 1 000 грн., що разом складає 20 184грн.37коп.

Стягнути з ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 388 грн.11 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 251 грн. 89 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя Н.В. Ткаченко