УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Литвиненко Н.В., за участю секретаря Атанової Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії старшого державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернувся в суд зі скаргою на дії старшого державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи вказану скаргу зазначив, що для примусового виконання до Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області було направлено виконавчий лист №264/699/13-ц виданий 01.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

12.10.2017 року головним державним виконавцем Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, у звязку із не поданням стягувачем документів, що підтверджують сплату авансового внеску.

Вважає такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки відповідно до ч.2ст 26 Закону України "Про виконавче провадження"від сплати авансового внеску звільняються державні органи. Законодавством не визначено поняття «державні органи» - Конституція та закони України визначають поняття органи державної влади» та «органи місцевого самоврядування». Разом з тим, АТ «Водовід Банк» в розмірі 99,9 відсотків належить Державі України в особі Міністерства фінансів України, який є центральним органом виконавчої влади і, здійснюючи право власника, формує його орган управління в повному складі із представників держави, тобто є державним органом. На підставі ч.1 ст.36та ч 2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб набув всіх повноважень органів управління Банку з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення, а його уповноваженій особі делеговані повноваження вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління Банку, тому останній, як стягувач звільнений від сплати авансового внеску.

Представники заявника надала до суду заяву про розгляд скарги на підставі наявних у справі письмових матеріалів.

Заінтересована особа ОСОБА_5 до судового засідання не зявилась, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином.

Старший державний виконавець Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 в судове засідання не заявилась, надала суду заперечення на скаргу в якій зазначила, що вважає свої дії законними.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд дослідивши письмові матеріали скарги, дійшов висновку, що скарга до задоволення не підлягає, з наступних підстав.

01.07.2013 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя, виданий виконавчий лист 264/699/13-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Вказаний виконавчий лист направлений до Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області на примусове виконання рішення суду.

Як вбачається з повідомлення головного державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_1, від 12 жовтня 2017 року стягувачу на підставі п.8 ч.4ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий лист без прийняття до виконання через не надання підтвердження авансового внеску.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядають за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Законута інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положенням ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 3 Закону "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Вказана стаття додатково визначає категорію рішень за якими стягувачі звільняються від сплати авансового внеску, а також коло осіб стягувачів, які звільнені від сплати авансового внеску. Зокрема, від сплати авансового внеску звільняються стягувачі - державні органи.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про банки і банківську діяльність», державний банк в Україні - це банк, сто відсотків статутного капіталу якого належать державі. Державний банк засновується за рішенням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст.337 Господарського кодексу України, державний банк, створений за рішенням Кабінету міністрів України на основі державної власності. Статут державного банку затверджується постановою Кабінету Міністрів України. Найменування державного банку повинно містити слово «державний». Держава здійснює повноваження власників щодо акцій (паїв), які належать їй у статутному фонді державного банку, через органи управління державного банку. У разі прийняття рішення про часткове або повне відчуження державою належним їй акції (паїв) державного банку цей банк втрачає статус державного.

Доказів того, що ПАТ ОСОБА_3 містить найменування «державний» матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що в ПАТ ОСОБА_3 запроваджена тимчасова адміністрація від 25 лютого 2016 року, та всіх повноважень органів управління набув Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Скаржник вважає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який на даний час здійснює тимчасову адміністрацію у ПАТ ОСОБА_3 та належить державі в особі Міністерства фінансів України, може вважатись державним органом, тому має бути звільнений від сплати авансового внеску, передбаченого ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, суд вважає таке твердження необґрунтованим, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є стягувачем за даним судовим рішення.

Згідно виконавчого листа та повідомлення про повернення, стягнуті за виконавчим документом кошті необхідно перерахувати на рахунки отримувача ПАТ ОСОБА_3 , МФОГ 321712, розташованого м. Київ вулиця Півнично Сирецька, 1-3. Тобто в даному випадку стягувачем є ПАТ ОСОБА_3, а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на що посилається скаржник.

Згідно з п.1 ч.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом, а відповідно до п.7 ч.3 цього Закону органи державної влади та Національний банк України не мають права втручатися в діяльність Фонду щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.4 зазначеного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Таким чином, розділ ІІ Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який визначає правовий статус Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не відносить Фонд до органів державної влади.

За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, адже державний виконавець діяв в межах повноважень та у відповідності до закону.

На підставі ст.ст. 4, 6, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 477-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Cкаргу ПАТ ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, а особою, без участі якої постановлено ухвалу - протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_6