АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

23 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Кулікової С.В., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Укрінвестбуд»

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року (суддя Остапчук Т.В.) Печерського районного суду м. Києва

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрінвестбуд», третя особа: Державне управління справами, про розірвання договору та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Укрінвестбуд» (далі - ДП «Укрінвестбуд», Підприємство) про розірвання договору та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 18.07.2003 між нею та ДП «Укрінвестбуд» укладено інвестиційний договір, за умовами якого Підприємство зобов'язалося збудувати за рахунок залучених коштів і передати їй у власність об'єкт інвестування - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та гаражний бокс, згідно з проектною документацією.

Вказувала на те, що вона свої зобов'язання щодо фінансування об'єкту інвестування виконала в повному обсязі, а відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання не виконав - не передав позивачу у власність об'єкт інвестування, чим істотно порушив умови Інвестиційного договору (п.3.2) і Додаткової угоди, та позбавив позивача права на отримання у власність проінвестованого житла.

Посилаючись на те, що відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору (п. 1 ст. 611) та відшкодування збитків та моральної шкоди (п. 4 ст. 611), просила розірвати інвестиційний договір, укладений між сторонами, та стягнути з відповідача на її користь у відшкодування збитків 45 633 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року позов в частині позовних вимог про розірвання договору задоволено та розірвано Інвестиційний договір № 118-КВ, укладений між сторонами 18.07.2003.

Позов в частині стягнення збитків задоволено частково, а саме стягнуто з ДП «Укрінвестбуд» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 26 076 648,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та не надано належної оцінки факту наявності підписаного сторонами оспорюваного договору Акту приймання-передачі від 16.08.2010, за яким позивачці передано квартиру. Судом також не надано оцінки факту наявності переписки між сторонами щодо оформлення права власності на квартиру та факту відсутності повноважень у ДП «Укрінвестбуд» на момент введення в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 по оформленню та видачі свідоцтва на право власності на новозбудовані об'єкти нерухомого майна. Вказував на те, що квартира АДРЕСА_1 були передані позивачці, що не враховано судом при ухваленні рішення, у зв'язку з чим були відсутні підстави для задоволення позову та розірвання договору.

Крім цього, також вважав необґрунтованими та незаконними висновки суду щодо задоволення позовних вимог про відшкодування збитків позивачу, завданих невиконаним зобов'язанням. Судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем на підтвердження своїх обґрунтувань не надано жодних доказів факту заподіяння збитків у розмірі, заявленому до стягнення, а також не доведено причинно-наслідковий зв'язок між діями Підприємства та заподіяними збитками.

Посилаючись на те, що рішення суду не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2016 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ДП «Укрінвестбуд» задоволено частково. Розірвано інвестиційний договір № 118-КВ від 18.07.2003, укладений між ОСОБА_1 та ДП «Укрінвестбуд», стягнуто з ДП «Укрінвестбуд» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 301 584,80 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник відповідача - Дяченко Т.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених в ній та просила задовольнити.

Представник третьої особи - Лєдвовк Е.В. в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу.

Позивачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 18 липня 2003 року між ОСОБА_1 та ДП «Укрінвестбуд» було укладено інвестиційний договір № 118-КВ, предметом якого є участь позивача, як інвестора, у фінансуванні будівництва об'єкта інвестування - чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 182,62 кв.м., в тому числі житловою площею - 108,10 кв.м., та гаражний бокс згідно з проектною документацією.

Згідно пункту 1.3. Договору вартість об'єкта інвестування (квартири та гаражного боксу): вартість об'єкта інвестування на день укладення Договору становить 299 905,80 грн. без ПДВ (при вартості інвестування 1 кв.м. загальної площі - 1590,00 грн.).

За п. 2.1 договору позивачка, як інвестор, зобов'язалася перерахувати кошти, вказані в п. 1.3 на рахунок відповідача за об'єкт, зазначений в п. 1.2.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що після повної оплати ОСОБА_1 вартості об'єкта інвестування та прийняття об'єкта в експлуатацію, ДП «Укрінвестбуд» зобов'язалося протягом тридцяти днів видати свідоцтво про право власності.

Згідно пункту 7.2. Договору строк дії цього Договору визначений до повного виконання сторонами.

В матеріалах справи наявна незасвідчена копія платіжного доручення № 25 від 06.08.2003, з якої вбачається, що 06 серпня 2003 року АППБ «Аваль» проведено банківську операцію по зарахуванню коштів на рахунок ДП «Укрінвестбуд» в сумі 299 905,80 грн. В платіжному дорученні зазначено призначення платежу: Оплата будівництва житла згідно Договору № 118-КВ від 18.07.2003 - ОСОБА_1 (інвестор за спірним договором ОСОБА_1.). Відомості про платника в платіжному дорученні відсутні. Оригінал платіжного доручення до суду не надавався.

Разом з тим, відповідачем визнано, що ОСОБА_1 свої зобов'язання щодо фінансування об'єкту інвестування виконала в повному обсязі та внесла грошові кошти в сумі 299 905,80 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2010 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої було уточнено площу об'єкту інвестування та встановлено різницю вартості загальної площі.

Різницю вартості загальної площі у розмірі 1679,04 грн., встановлену Додатковою угодою № 1, сплачено 29.07.2010.

22 квітня 2010 року на підставі акту готовності об'єкта інвестування до експлуатації від 17 березня 2010 року забудовнику ТОВ «МК «Антарес» видано сертифікат № КВ000138, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом житлового будинку з підземним паркінгом, корпуси А і Б по АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про розірвання інвестиційного договору та про стягнення на користь позивачки коштів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка свої зобов'язання взяті за інвестиційним договором виконала в строки та в повному обсязі, сплативши повну вартість квартири, проте відповідач свої зобов'язання не виконав і після того, як будинок було здано в експлуатацію квартиру позивачці у власність не передав. Зазначене порушення суд відповідно до положень ст. 652 ЦК України визнав істотним та таким, що завдало шкоду позивачці, яка позбавилася права придбати квартиру за ринковими цінами в центрі м. Києва.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можливо.

За змістом ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханнями виконати умови договору і, зокрема, у письмову зверненні від 17 квітня 2014 року просила про передачу їй у власність об'єкти інвестування - спірну квартиру, гаражний бокс, або надатианалогічну квартиру та гаражний бокс, що за технічними характеристиками відповідають об'єкту інвестування, а у разі неможливості виконання інвестиційного договору № 118-КВ від 18 липня 2003 року просила виплатити грошову компенсацію у розмірі ринкової вартості чотирикімнатної квартири, що станом на дату складання даної заяви становило 2 050 000 доларів США. В своїх відповідях на звернення позивачки, зокрема, 14 серпня 2014 року за № 113 відповідач остаточно повідомив їй про відсутність у підприємства повноважень щодо оформлення та видачі їй свідоцтва на об'єкти нерухомого майна (т. 2 а.с. 2).

Таким чином, з часу введення будинку в експлуатацію (квітень 2010 року) позивачка вважала свої права порушеними, і саме з цього часу вона почала звертатися до відповідача, а потім до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно Статуту ДП «Укрінвестбуд» підприємство засноване на державній формі власності та підпорядковане Державному управлінню справами. Предметом діяльності підприємства, зокрема, визначено будівельну діяльність (т. 1, а.с.33-35).

Також судом встановлено, що забудовником будинку по АДРЕСА_1 є TOB МК «Антарес», яке згідно Акту готовності об'єкта до експлуатації від 17.03.2010 року отримало сертифікат щодо відповідності закінченого будівництва житлового будинку з підземним автопаркінгом. Зазначена обставина не заперечується сторонами та третьою особою.

У своїх зверненнях до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю №130 від 8.06.2010 року та до КГІ «Житло-сервіс» № 284 від 12.112010 року, ДП «Укрінвестбуд» повідомляє, що за розпорядженням № 376 Керівника Державного управління справами від 17 липня 2003 року, підприємство у правовідносинах щодо будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 виконувало функції інвестора і йому було доручено провести заходи щодо залучення інвестиційних коштів шляхом укладення інвестиційних договорів на квартири (т. 1, а.с. 24-25, 45, 48).

На виконання зазначеного Розпорядження за Актом від 17.07.2003 квартиру АДРЕСА_1 та машиномісце в підземній автостоянці Житлово-господарське управління ДУС передало ТО В «Укрінвестбуд», яке в свою чергу, відповідно 18 липня 2003 року уклало з позивачкою оспорюваний інвестиційний договір (т. 1 а.с. 134, 8-10).

ЗгідноАкту від 29 грудня 2003 року спірну квартиру та машиномісце ТОВ МК «Антарес» знову передано Державному управлінню справами (т.1 а.с. 181).

Встановлено також, що зобов'язання інвестора за договором від 18 липня 2003 року виконано та перераховано кошти у розмірі, передбаченому інвестиційним договором, і на підтвердження цього ДП «Укрінвестбуд» видало позивачці довідку № 192 від 12.08.2010 (а.с. 14,15).

Протягом розгляду справи факт виконання позивачкою інвестиційного договору ДП «Укрінвестбуд» не заперечувало.

Судом вірно встановлено, що взяті за інвестиційним договором зобов'язання щодо будівництва квартири, передачі ОСОБА_1 та оформлення за нею права власності на об'єкт інвестування ДП «Укрінвестбуд» не виконало.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що невиконання відповідачем умов інвестиційного договору є істотним порушенням, оскільки внаслідок такого порушення ОСОБА_1 позбавлена права на придбання у власність за кошти, які внесено на виконання умов договору.

Такий висновок суду відповідає положенню ч. 2 ст. 651 ЦК України, відповідно до якої істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що наявність Акту прийому-передачі від 16.08.2010, підписаного сторонами, свідчить про виконання відповідачем умов Договору.

Згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2011 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 30 листопада 2011 року, в задоволені позову ОСОБА_1, заявленого до ДП «Укрінвестбуд», ТОВ МК «Антарес» та до КП «Житло-сервіс» про визнання за нею права власності на спірну квартиру відмовлено та задоволено зустрічний позов ТОВ МК «Антарес» про визнання права власності на цю квартиру за ТОВ МК «Антарес» (т.1, а.с. 50-65).

При цьому, під час розгляду вище зазначеної справи судом встановлено, що відповідач не мав повноважень на укладення інвестиційного договору з позивачем.

За встановлених судом обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про істотне порушенням відповідачем умов договору.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що правова позиція Верховного Суду Українивикладена у справі № 6-75цс13 від 18.09.2013, не є обов'язковою, відповідно до ст. 360-7 ЦК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення, оскільки позов у справі, що переглядався Верховним Судом України стосувався невиконання інвестором умов інвестиційного договору, а у справі, що є предметом перегляду судом апеляційної інстанції позов обґрунтовано невиконання умов договору Підприємством.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано Акт приймання-передачі об'єкту інвестування позивачці, оскільки даний Акт не підтверджує факт виконання ДП «Укрінвестубуд» зобов'язань за договором, як зазначає останній.

В силу статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору (п.1).

Матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують факт виконання Підприємством умов Договору щодо передання ОСОБА_1 у власність квартири.

За встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, яким надано правову оцінку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наведені позивачем підстави для розірвання договору, а саме невиконання відповідачем умов Договору щодо передання у власність об'єкту інвестування, є істотним порушенням умов інвестиційного договору, та є підставою для розірвання договору.

Такий висновок суду є законним та узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Разом з цим колегія суддів не може погодитися з висновком суду про наявність правових підстав для відшкодування збитків у розмірі, що становить ринкову вартість спірної квартири.

Частиною п'ятою статті 653 ЦК України передбачено, що якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позов в частині стягнення збитків обґрунтовано тим, що при укладенні Інвестиційного договору 18 липня 2003 року позивачка розраховувала на отримання чотирикімнатної квартири у центрі міста Києва у висотному сучасному будинку на восьмому поверсі, з панорамним краєвидом, загальною площею 189,5 кв. м. та розраховувала на отримання гаражного боксу згідно з проектною документацією. Оскільки для досягнення такої мети позивач має сплатити ринкову ціну такого об'єкта нерухомості, то вважала, що саме ринкова вартість аналогічної квартири, на яку вона розраховувала і становить розмір завданих їй збитків.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що вирішуючи спір в цій частині судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Судом не враховано, що матеріали справи не містять доказів, що на час укладення інвестиційного договору в липні 2003 року вартість спірної квартири, площею 188,62 кв.м., яка визначена сторонами у розмірі 299 905,80 грн., становила ринкову вартість квартири.

Згідно пояснень представника відповідача інвестиційний договір було укладено з позивачем на підставі Розпорядження Керівника Державного управління справами від 17 липня 2003 року № 376. Вартість квартири, зазначена в інвестиційному договорі не відповідала ринковій, та була значно заниженою. Вказала, що за фактом зловживання службовим становищем та перевищенням службових повноважень службовими особами Державного управління справами президента України при виконанні і розпорядженні державним майном Генеральною прокуратурою України було порушено кримінальну справу. Вважала, що позивачка, яка не перебувала з відповідачем у трудових відносинах, укладаючи договір на пільгових умовах, повинна була передбачити ризики у випадку невиконання умов договору відповідачем.

Позивачем не спростовані такі доводи відповідача належними доказами та не доведено, що на час укладення інвестиційного договору вона мала можливість за 299 905, 80 грн. придбати чотирикімнатну квартиру у центрі міста Києва у висотному сучасному будинку на восьмому поверсі, з панорамним краєвидом, загальною площею 189,5 кв.м. та гаражний бокс у цьому будинку і така можливість втрачена саме у зв'язку з невиконанням відповідачем умов інвестиційного договору.

За встановлених обставин, коли відповідачемвизнано факт виконання умов інвестиційного договору щодо внесення на рахунок відповідача грошових коштів, і у зв'язку з задоволенням позовних вимог про розірвання інвестиційного договору позивачка позбавляється права на повернення коштів, у розмірі, що виконано за договором до його розірвання, колегія суддів вважає, що позивачкою доведено факт завдання шкоди у розмірі, що виконано за договором до його розірвання, а саме 301 584,80 грн.

Факт знецінення грошових коштів відповідачем не заперечується. Разом з тим, порушене право позивача, яке пов'язане зі знеціненням грошових коштів підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 625 ЦПК України, однак такі вимоги позивачем не заявлялися.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача стосовно відсутності вини Підприємства в заподіянні ОСОБА_1 матеріальної шкоди (збитків) з підстав загально-цивільної відповідальності, оскільки у разі порушення зобов'язання відшкодування шкоди прямо передбачено спеціальною нормою, а саме статтею 611 ЦК України.

Вище зазначене дає суду апеляційної інстанції підстави для скасування рішення суду в частині стягнення коштів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалю нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1, посилаючись на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір не сплачувала, колегія суддів приходить до висновку, про стягнення судового збору з ДП «Укрінвестбуд» в дохід держави в розмірі 3 159,45 грн.

Керуючись ст. 268, 374, 375, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147, абз. 3 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Укрінвестбуд» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року в частині стягнення коштів - скасувати.

Стягнути з Державного підприємства «Укрінвестбуд» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) грошові кошти у сумі 301 584 (триста одну тисячу п'ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Укрінвестбуд» () в дохід держави судовий збір у сумі 3159 (три тисячі сто п'ятдесят дев'ять) 45 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Дата виготовлення повного тексту постанови - 29 січня 2018 рік.

Єдиний унікальний номер справи: 757/19954/15-ц

Провадження: №22-ц/796/320/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.