Ухвала

1 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 295/2430/16-ц

провадження № 61-1435 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 22 липня 2016 року у складі головуючого судді Кузнєцова Д. В. та рішення апеляційного суду Житомирської області від 31 серпня 2016 року у складі колегії суддів:

Галацевич О. М., Матюшенка І. В., Широкової Л. В.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування.

Позов мотивувала тим, що 10 грудня 2010 року на вимогу сина ОСОБА_5 підписала договір дарування № 5285 з умовою, що обдарований надає право довічного користування набутою ним за цим договором частиною квартири дарувальнику. Із 2013 року відповідач почав перешкоджати позивачу користуватися майном, що підтверджується відповідями з міліції, прокуратури.Зазначала, що договір дарування укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне користування набутим житлом, а тому є удаваним правочином.

Посилаючись на викладене ОСОБА_4 просила визнати недійсним договір дарування АДРЕСА_1, укладений 10 грудня 2010 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним позовом ОСОБА_5 подав зустрічний позов до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору дарування, в якому просив визнати недійсним договір дарування вказаного нерухомого майна у частині надання ним, як обдарованим, права довічного користування набутою за цим договором частиною квартири дарувальнику ОСОБА_4

На обґрунтування зазначав, що положення частини 3 статті 725 ЦК України передбачає можливість встановлення договором дарування обов'язку обдарованого надати право довічного користування дарунком третій особі, а не дарувальнику.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22 липня 2016 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 31 серпня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 22 липня

2016 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір дарування 44/100 частин квартири АДРЕСА_1 який укладений 10 грудня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Прімою Н. В. та зареєстрований у реєстрі № 5285. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 та рішення апеляційного суду в повному обсязі, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити позов ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня

2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду вказану цивільну справу № 295/2430/16-ц.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору дарування за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 22 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 31 серпня 2016 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик