Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №311/1964/16 Головуючий у 1 інстанції: Носик М.А.
Провадження № 22-ц/778/241/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання дій неправомірними та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Запорізького регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Дніпрорудненського відділення філії Запорізького регіонального управління Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання недійсним пункту 17.12 іпотечного договору,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнило, до ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання дій неправомірними та виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 20.04.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 уклали кредитний договір №ZPDNGK00002142, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_6 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 21 496,00 доларів США строком до 17.04.2026 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 20.04.2006 року уклали договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_6 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 80,60 кв.м., житловою площею 45,60 кв.м. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_6 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Однак, в порушення умов кредитного договору ОСОБА_6 банку своєчасно не надано грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 20.04.2006 року, в рахунок заборгованості за кредитним договором №ZPDNGK00002142 від 20.04.2006 року, а саме: квартиру, загальною площею 80,60 кв.м., житловою площею 45,60 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

На підстави виконавчого листа було відкрито виконавче провадження.

Відповідно до довідки про склад сім'ї від 06.06.2016 року за адресою: Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Набережна, буд.2. кв.96 зареєстровані: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Оскільки іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

На підставі зазначеного просило визнати дії ОСОБА_6 щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7 неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства та виселити відповідачів з вищевказаної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку, судові витрати покласти на відповідачів.

В квітні 2017 року ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ПАТ КБ «ПриватБанк», Запорізького регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», Дніпрорудненського відділення філії Запорізького регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання недійсним пункту 17.12 іпотечного договору

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що 20 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки є єдине житло родини - квартира АДРЕСА_3. При укладенні договору відбулося порушення її особистих немайнових прав, а саме, право на вільний вибір місця проживання та проживання дітей і на свободу пересування.

Пунктом 17.12 іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець зобов'язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення в разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

На її думку вказаний пункт іпотечного договору є таким, що порушує публічний порядок, оскільки він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, а отже відповідно до частини 2 статті 228 ЦК України є нікчемним.

ОСОБА_6 на момент укладення договору іпотеки вже мав сімї - дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8, син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9, син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_10. Вона є співвласницею предмету іпотеки, оскільки квартира придбана в період шлюбу, а тому вимоги пункту 17.12 іпотечного договору порушують її конституційні права та конституційні права її неповнолітніх дітей.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просила визнати пункт 17.12 іпотечного договору недійсним.

Ухвалою судді Василівського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року вказані позови обєднані в одне провадження.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_3, їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_7 з квартири (предмет іпотеки), розташованої за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнуто зі ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору в розмірі 459 грн. 34 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_14, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 459 грн. 33 коп. з кожної.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_6 укладено кредитний договір №ZPDNGK00002142, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_6 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 21 496,00 доларів США строком до 17.04.2026 року, а відповідач ОСОБА_6 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 20.04.2006 року укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_6 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 80,60 кв.м., житловою площею 45,60 кв.м. яка розташована за адресою: Запорізька обл., Василівський р-н. АДРЕСА_5.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, про звернення стягнення за кредитним договором №ZPDNGK00002142 задоволено частково та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 20.04.2006 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPDNGK00002142 від 20.04.2006 року, а саме: квартиру, загальною площею 80,60 кв.м., житловою площею 45,60 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6.

Пунктом 17.7 договору іпотеки від 20.04.2006 року встановлений обов'язок іпотекодавця не передавати майно в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати їх відчуження або інше розпорядження майном без письмової згоди іпотекодержателя.

Також згідно з п.17.12 договору іпотеки іпотекодавець зобов'язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення в разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що за адресою АДРЕСА_6, зареєстровані: з 04 липня 2006 року - ОСОБА_6, з 24 квітня 2008 року ОСОБА_3, з 21 травня 2008 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_14, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, що підтверджується довідкою про склад сімї та реєстрацію (а.с. 81).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, враховуючи, що позивач, як іпотекодержатель, не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, вказана реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору, а тому відповідачі підлягають виселенню з вказаної квартири.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання дій ОСОБА_6 щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7 неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства та зняття відповідачів з реєстраційного обліку в органі МВС України.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Крім того зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ні діючим законодавством, ні укладеними між сторонами договорами не передбачено в якості способу захисту порушених цивільних прав визнання дій певних осіб щодо реєстрації у предметі іпотеки інших осіб неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства.

Вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку, суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, отже рішення суду про виселення відповідачів є достатньою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку у відповідному органі, до повноважень якого належить вказане питання.

В частині вирішення зустрічного позову колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, підставою для визнання п.17.12 іпотечного договору недійсним ОСОБА_3 зазначила порушення її конституційних прав на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, проте не надала жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Кредитний договір №ZPDNGK00002142 від 20.04.2006 року містить згоду ОСОБА_3 на укладання кредитного договору №ZPDNGK00002142 від 20.04.2006 року, одержання позичальником кредитних коштів та їхнього використання відповідно до умов зазначеного договору, а також надання ним у заставу/іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» будь-якого майна, що належить їй на праві спільної власності з позичальником (у тому числі трьохкімнатна квартира, місцезнаходження: м.Дніпрорудне, пул НабережнаАДРЕСА_7), з метою забезпечення виконання зобов'язань по зазначеному кредитному договору.

Згідно зі п. 11.5 договору іпотеки є згода дружини ОСОБА_6 на іпотеку, що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_9 20 квітня 2006 року за реєстровим номером 336.

Пунктом 11.9 вказаного договору іпотеки також визначено, що він підписаний іпотекодавцем (ОСОБА_6В.) добровільно не під впливом тяжких обставин, загрози, примусу, насильства (морального або фізичного). При укладенні цього договору іпотекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сімї, які мають право користування даним предметом іпотеки. Особи, які мешкають або зареєстровані у предметі іпотеки (при їх наявності) дали згоду на їх виселення у разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обізнаність ОСОБА_10, як дружини іпотекодавця ОСОБА_6, про умови укладеного договору іпотеки, можливість настання негативних наслідків для неї та її дітей у випадку порушення ОСОБА_6 вказаних умов договору, в тому числі і шляхом виселення із предмету іпотеки, та правомірно відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті», не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Встановлений мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Доводи апеляційної скарги в частині ненадання іншого благоустроєного житла не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Таким чином, відсутні підстави для надання іншого благоустроєного житла.

Також, на час укладення кредитного та іпотечного договору діти у квартирі не проживали.

Щодо доводів про неотримання вимоги про виселення необхідно зазначити наступне.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Про іпотеку після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду.

Інші доводи апеляційної скарги є повторенням зустрічної позовної заяви та були предметом розгляду суду першої інстанції, висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно зясовані обставини справи, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору застосовані правильно, у справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 січня 2018 року.

Головуючий

Судді: