Номер провадження: 22-ц/785/490/18
Номер справи місцевого суду: 505/1121/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.

за участю секретаря Сідлецької Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Абдулгусейн-огли на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Абдулгусейн-огли, ОСОБА_2 Махіри Гачаг-кизи про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

В березні 2016 року позивач звернувся з зазначеним позовом та просив зобовязати відповідачів вибачитись перед ним за приниження його честі та гідності за розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, зобовязати спростувати неправдиву інформацію та стягнути на його користь 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої його здоровю.

Підставою позову визначив, що в грудні 2015 році його викликали до відділу поліції для надання пояснень за скаргою громадян України ОСОБА_2 ОСОБА_4 - огли та ОСОБА_2 Махіри Гачаг кизи, поданою 07 грудня 2015 року на особистому прийомі начальника поліції м.Котовська ОСОБА_5, в якій зазначили неправдиву інформацію та наклеп про те, що він переслідує, залякує їхніх дітей; ганьбить їх сімю; не є офіцером ОСОБА_6; є бандитом, вимагає від ОСОБА_2А.о. кошти. Крім того, заява містила багато іншої неправдивої та ганебної інформації щодо нього.

Насправді ж через неповернення йому коштів, наданих в борг, щодо ОСОБА_2А.о. та ОСОБА_4Х.о. порушено кримінальне провадження, тому вважав, що в такий спосіб відповідачі вирішили не віддавати кошти. Розповсюдженням відомостей йому завдано моральних страждань та шкоди здоровю.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2А.о. на користь ОСОБА_3Г.о. 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволені решти вимог до ОСОБА_2А.о. та ОСОБА_7Г.к. відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2А.о., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього коштів на відшкодування моральної шкоди, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. За доводами скарги він не принижував честі та гідності позивача, звернувся до поліції з метою захисти себе та сімю, оскільки ОСОБА_3Г.о. дійсно вимагав повернути кошти, які він в борг не отримував, нецензурних висловів не допускав, а при зверненні лише висловив особисте бачення поведінки позивача.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3Г.о. до ОСОБА_7Г.к., а також відмови в інших вимогах до ОСОБА_2А.о. сторонами не оскаржено.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2А.о., а також його представник доводи скарги підтримали, просили про скасування рішення суду в частині стягнення моральної шкоди, посилалися на відсутність ОСОБА_2А.о. з поважних причин під час вирішення справи і неможливість надати заперечення, заперечували факт порушення прав позивача.

Позивач ОСОБА_3Г.о. надав письмові заперечення, посилаючись на безпідставність апеляційної скарги, законність рішення суду першої інстанції. Зазначав, що ОСОБА_2А.О. допускав нецензурні вислови на його адресу, робив це навмисно та наполегливо під час звернення до поліції, допускав таку саму поведінку в розмові з громадянином ОСОБА_8, все це підтверджено показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_5, його дружини ОСОБА_9

Відповідачка ОСОБА_7Г.к. вважала апеляційну скаргу обґрунтованою, рішення суду в частині стягнення коштів з її чоловіка - незаконним. Пояснила, що вимушена була звернутися до поліції, оскільки ОСОБА_3Г.о. не лише безпідставно вимагав від них кошти, які вони у нього в борг не брали, а й відвідував школу, де навчається її дитина, залякував її, розповсюджував про них інформацію, що вони є шахраями, і зверненням до поліції вона бажала припинити таку неправомірну поведінку позивача.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що 07.12.2015 року ОСОБА_7Г.к. звернулася до чергової частини Котовського ВП ГУНП в Одеській області із письмовою заявою, в якій повідомила про те, що гр. ОСОБА_3 надає в позику кошти під проценти особам, в останній раз такі не були повернуті, тому він звинувачує її та чоловіка в тому, що вони повинні повернути гроші, які він позичив їх знайомому. Вона намагалася пояснити, що вони не винні у ситуації, однак він став ходити до школи та залякувати її дітей, приходити до місця її роботи, провокувати конфлікти із чоловіком, та поряд із іншими відомостями щодо неправомірної, на її думку, поведінки позивача, зазначала про те, що ОСОБА_3 о. раніше був засуджений за вимагання та розбій, а тому просила розібратися в ситуації, за наявності ознак кримінального правопорушення порушити кримінальну справу (а.с.3 висновку №529 ЄО № від 07.12.2015 року).

На підставі заяви поліцією проводилася перевірка, за результатами якої складено висновок, що очевидців та свідків подій встановити неможливо, разом із тим, були виявлені факти звернення 20.12.2012 року до чергової частини Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_3 про те, що його родичі не повертають йому борг в сумі 70000 грн., заява була зареєстрована в ЄРДР 21.12.2012 року, а також відвідування ОСОБА_3 о. школи, в якій навчається дитина відповідачів, що заперечував ОСОБА_3Г.о. (а.с.1 висновку №529 ЄО № від 07.12.2015 року).

Також встановлено, що разом із ОСОБА_7Г.о., яка подала заяву, на прийомі в відділі поліції 07.12.2015 року був присутнім ОСОБА_2А.о., однак власної заяви не подавав і заяви дружини не підписував.

Суд першої інстанції визнав подану ОСОБА_7Г.к. заяву правомірною, оскільки остання була подана в порядку передбаченого законом права на звернення до правоохоронних органів з метою захисту прав.

ОСОБА_3Г.о. погодився із цим висновком суду, не подав апеляційну скаргу, тому апеляційним судом рішення в цій частині не переглядається.

До відділу поліції 07.12.2015 року ОСОБА_2А.о. заяв не подавав, тому в основу рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_2А.о. покладено встановлені судом на підставі пояснень свідків ОСОБА_9 дружини позивача, ОСОБА_5 - колишнього начальника Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_8 Ісміхан Ях`я огли, факти того, що ОСОБА_2А.о:

-на особистому прийомі в відділі поліції 07.12.2015 року назвав ОСОБА_3Г.о. «бандитом, який вибиває гроші», а також допустив на його адресу нецензурний вислів, який принижує його чоловічу честь та гідність;

-нецензурно висловлювався щодо ОСОБА_3Г.о. 15.05.2015 року у присутності свідка ОСОБА_8Я.о.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, чинної на час розгляду справи, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Як видно з позовної заяви ОСОБА_3Г.о (а.с.1-4), останнім предявлено позов до ОСОБА_2А.о. та ОСОБА_7Г.к. з підстав поширення в заяві 07.12.2015 року до відділу поліції недостовірної інформації про те, що ОСОБА_3Г.о.:

- переслідує їх дітей;

- ганьбить їх сімю;

- не є офіцером ОСОБА_6;

- є бандитом;

- вимагає від ОСОБА_2А.о. гроші.

Протягом розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_3Г.о. не доповнювалися та не змінювалися, про що свідчать матеріали справи.

Таким чином, предметом та підставою позову нецензурні вислови ОСОБА_2А.о. в відділі поліції, а також нецензурні вислови в травні 2015 року - до звернення до поліції, повідомлені ним ОСОБА_8Я.о., не були, і тому суд мав право розглянути позов лише в межах вимог позовної заяви.

Проте, всупереч викладеному принципу диспозитивності цивільного судочинства, судом задоволено вимоги по фактам, які підґрунтям позову не були, що є виходом за межі позовних вимог, порушенням норм процесуального права та обовязковою підставою для скасування рішення суду.

Крім того, рішення суду в оскарженій частині не відповідає іншим вимогам норм процесуального права: в резолютивній частині відсутнє прізвище позивача, на користь якого ухвалене рішення; відсутні висновки суду про відмову в задоволенні позову щодо кожного з відповідачів, враховуючи, що їх кілька; текст рішення суду як акт правосуддя та документ від імені держави містить нецензурні вислови, які, якщо і допущені стороною, але не можуть бути дослівно відтворені в судовому акті, виходячи з норм етики та культури викладення рішення.

Неможна вважати рішення суду і таким, що відповідає вимогам законності з огляду на неправильне застосування норм матеріального права, зважаючи на таке.

Підтверджено належними та допустимими доказами, що із заявою до відділу поліції звернулася ОСОБА_2 Махіра Гачаг кизи, тому відповідальною за викладене в заяві може бути лише ОСОБА_7Г.к., однак суд першої інстанції визнав її дії правомірними, виправданими та необхідними для перевірки поведінки позивача ОСОБА_3Г.о.

Оскільки письмову заяву ОСОБА_2А.о. не писав, то в межах позовних вимог та поданих доказів предметом розгляду може бути лише факт поширення інформації, повідомленої ним усно працівнику поліції ОСОБА_10, що ОСОБА_3Г.о. є «бандитом, який вибиває гроші», оскільки саме про такі відомості йдеться в позовній заяві.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захисти свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Встановлено, що інформацію щодо позивача як «бандита, який вибиває гроші» ОСОБА_2А.о. повідомив свідку ОСОБА_5 працівнику поліції при зверненні до правоохоронного органу, до компетенції якого належить перевірка фактів вчинення особою неправомірних дій, до яких відносяться бандитизм, вимагання коштів.

Перевіркою, проведеною працівниками поліції, підтверджено про існування вимог ОСОБА_3Г.о. до ОСОБА_2А.о. про повернення коштів, з цього приводу порушене кримінальне провадження, а також про відвідування ОСОБА_3Г.о. школи, де навчається дитина відповідачів.

За таких обставин неможливо безумовно стверджувати, що звернення ОСОБА_2А.о. до відділу поліції не було обумовлено наміром захистити свої права.

Дійсно, за заявою ОСОБА_3Г.о. про заволодіння його коштами ОСОБА_11 та ОСОБА_2А.о. порушене кримінальне провадження, однак оцінка дій останніх має бути надана правоохоронними органами, а до того часу будь яка особа, навіть та, щодо якої подана заява про вчинення правопорушення, має право на звернення, а тому в межах викладеного звернення до поліції не може бути підставою для відповідальності.

Суд першої інстанції на такі вимоги закону не звернув, допустив неправильне застосування норм матеріального права, а також суперечливість висновків щодо одних і тих самих обставин - звернення до поліції, вважаючи в одному випадку такі дії реалізацією законних прав, а в іншому - підставою для відповідальності.

Так, саме до таких висновків - відсутності ознак порушення немайнових прав ОСОБА_3Г.о. дійшов суд, вирішуючи вимоги до ОСОБА_7Г.к., визнавши, що відомості в її заяві не порочать честь та гідність чи ділову репутацію позивача, звернення носило характер захисту прав, а також необхідності перевірки правоохоронними органами поведінки ОСОБА_3Г.о.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Особливістю захисту прав у справах про захист честі та гідності є те, що вимоги не можуть мати узагальнюючий характер, повинні містити визначення інформації, якою порушено особисті немайнові права, з метою дотримання балансу між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Саме тому негативна характеристика ОСОБА_2А.о. за місцем проживання, негативні відомості про нього, на які посилався ОСОБА_3Г.о. в позовній заяві та під час судових засідань,а також узагальнюючі доводи, що останній розповсюджує негативну інформацію серед знайомих,яка ганьбить його честь та гідність, без зазначення конкретної інформації, підставою для притягнення відповідача до цивільної відповідальності у цій справі бути не можуть.

Зважаючи на викладене, рішення суду в оскарженій частині згідно п.п.3,4 ч.1ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_2А.о. про відшкодування моральної шкоди з підстав та мотивів, викладених вище.

Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_2А.о. по обставинах повідомлення ним відомостей до відділу поліції - «бандит, який вибиває гроші», колегія суддів звертає увагу на те, що стосовно інших обставин і фактів, які були предметом вирішення судом першої інстанції у цій справі поза межами позовних вимог, зокрема щодо нецензурних висловів, які ганьблять його честь і гідність, та були поширені відповідачем в різні часи, ОСОБА_3Г.о. на захист своїх прав вправі звернутися із самостійним позовом до ОСОБА_2А.о. в іншому провадженні.

Керуючись п. 2ч.1ст.374, ст. 376, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Абдулгусейн-огли задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ОСОБА_11 огли про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: