Справа № 204/7021/17
Провадження № 2/204/255/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О.,

за участю представника позивача Волошенюк Г.С.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування виконкому Чечелівської районної в місті Дніпрі ради в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2, відносно її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідача аліменти на користь закладу чи особи, куди буде влаштовано дитину на утримання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 (доходу) заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що у службі у справах дітей, на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, перебуває малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, також сім'я перебуває на обліку в центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Зазначили, що відповідач неналежно виконує свої батьківські обов'язки щодо дитини, не піклується про нього, мати офіційно не працює, вживає спиртні напої, збирає вдома сумнівні компанії. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає у неналежних, антисанітарних умовах, не доглянутий, вдома у дитини немає готових страв та запасу продуктів харчування, дитина не має належного одягу, іграшок, не має облаштованого місця для навчання. За час навчання у КЗО СЗШ №62 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідував заняття у школі два тижні, дитина бродяжничає. Працівниками служби у справах дітей неодноразово проводилися бесіди з відповідачем щодо неналежного виконання батьківських обов'язків стосовно дитини, було попереджено про відповідальність за їх невиконання. Також зазначили, що ОСОБА_2 притягалася до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП, але змін на краще не сталося, у зв'язку з чим було прийнято рішення про вилучення дитини з родини та звернення до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, пояснила, що дійсно відомості про батька її дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Вона офіційно не працює, але підроблює на ринку, продаючи овочі та фрукти. Вона любить свого сина та заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно неї.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 р.) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вислухавши сторони, думку дитини, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно зі ст.3 «Конвенції про права дитини» прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за №11 (а.с.8).

Відомості про батька ОСОБА_3 внесено згідно ч.1 ст.135 СК України (а.с.9).

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Як вбачається з Наказу №18 від 06 травня 2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, взятий на облік, як дитина, яка виховується в сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків (а.с.10).

Відповідно до постанови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2015 року №204-2689-2017 ОСОБА_2 притягнута до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків (а.с.12).

Як вбачається з Акту обстеження житлово-побутових умов малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 21.04.2015 року, сім'я мешкає в одноповерховому будинку барачного типу, займає одну кімнату без будь-яких вигод із загальною кухнею та туалетом. Склад сім'ї: ОСОБА_2, мати, зі слів неофіційно підробляє, зловживає алкоголем; ОСОБА_3, син (а.с.23). У результаті виходу зроблено висновок, що житлово-побутові умови проживання ОСОБА_3 - незадовільні. Через асоціальні зв'язки матері, сім'я потребує постійної уваги з боку соціальних служб. З метою профілактики соціального сирітства, вирішено ОСОБА_3 взяти на облік в УССД як такого, що опинився у складних життєвих обставинах (проживає у сім'ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків) (а.с.23). Зазначені посилання містяться і в Актах обстеження житлово-побутових умов малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 02.11.2016 року, 09.08.2017 року, 17.11.2017 року (а.с.24,25, 38-41).

Відповідно до інформації КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає з матір'ю та бабусею. Дитина спостерігається з народження лікарями - педіатрами ДМЛ № 15, з 01.11.2011 року. Доглядом та вихованням дитини займається бабуся ОСОБА_6, так як мати - ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя. У разі захворювання дитини до лікарів - педіатрів амбулаторії ЗПСМ № 4 звертається бабуся з дитиною (а.с.13).

Згідно психолого-педагогічної характеристики ДНЗ (ясла - садок) №329 Дніпропетровської міської ради від 05.05.2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виховується в неповній сім'ї. Мати, ОСОБА_2 самостійно виховує дитину, нерідко вживає спиртні напої (а.с.15).

Відповідно до характеристик КЗО СЗШ №62 Дніпропетровської міської ради учня ОСОБА_3, останній навчається у школі з першого класу, але за весь час відвідував школу три тижні на початку першого класу. На період навчально-виховного процесу, мати постійно влаштовувала дитину до Придніпровського протитуберкульозного санаторію №7. ОСОБА_4 спокійний, товариський, завжди готовий прийти на допомогу. Хлопчикові подобається навчатися (а.с.16, 17).

Згідно довідок КЗ Соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок», ОСОБА_3 перебуває у закладі з 09.08.2017 року. Мати дитину відвідує (а.с.42,49,53).

Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування №1107 від 01.11.2017 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2, батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 18 Постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав.

Приймаючи до уваги зазначені норми закону, та даючи оцінку висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради №1107 від 01.11.2017 року, суд приходить до того, що зміст останнього ґрунтується лише на фактах того, що ОСОБА_2 офіційно не працює, вживає алкогольні напої. Складений висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим.

Так, спеціалістами управління-служби у справах дітей при здійснені виходів у вказану сім'ю виявлено, що умови проживання дитини не достатньо належні, є меблі, але дуже старі та в обмеженій кількості, є необхідність у проведенні прибирання та косметичного ремонту. Дитина має окреме місце для сну, але воно занедбане. Місце для навчання немає, сезонним одягом забезпечений в недостатній кількості. З матір'ю ОСОБА_2 проводилася профілактично-роз'яснювальна робота щодо належного виконання батьківських обов'язків: не зловживати алкоголем, навести лад у кімнаті, влаштуватися на роботу, виконувати рекомендації лікаря, не збирати вдома сумнівні компанії. Матір попереджено про правові наслідки невиконання батьківських обов'язків, у тому числі позбавлення батьківських прав. Однак, відповідно до матеріалів справи матір здійснює дії для лікування сина, а саме влаштовує його для лікування до санаторію.

Також, суд наголошує на тому, що зв'язок між матір'ю та дитиною на день розгляду справи не втрачено, відповідач висловила заперечення проти позбавлення її батьківських прав, остання не притягувалась до кримінальної відповідальності, психічно здорова людина, відсутні будь-які підтвердження фактів зловживання спиртними напоями та перебування на відповідному обліку, застосування нею насильства до дитини, крім того, в разі позбавлення відповідачки батьківських прав будуть ущемлені інтереси неповнолітньої дитини.

Слід відмітити, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав є недостатньо обґрунтованим, крім того, останній суперечить інтересам самої дитини, який, будучи вислуханим в судовому засіданні, зазначив, що маму любить та хоче додому.

Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно з ч.1 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору про позбавлення батьківських прав (ч.2 ст.171 СК України).

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за участю вихователя центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» ОСОБА_7 та практичного психолога комунального закладу «Освіта» СШ №32 ДМР ОСОБА_5, висловив свою думку з приводу спору про позбавлення батьківських прав та зазначив, що йому комфортніше дома, де у нього є двоюрідний брат ОСОБА_8, та друг ОСОБА_8 - ОСОБА_11, з якими він гуляє, грає та товаришує. Готувати уроки дома йому допомагала мати, бабуся за ним доглядає та годує, коли мами немає вдома.

Вихователь ОСОБА_7, після того як була вислухана дитина, зазначила, що згодна з думками дитини, а психолог ОСОБА_5 наголосила на тому, що дитина розвинена для свого віку, вбачається те, що хлопчик сумує за домом, оскільки багато часу жив разом з мамою та бабусею, та не зважаючи на те, що з серпня 2017 року він перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок», він все одно звик до домашньої атмосфери.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пункті 15 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, судом встановлена відсутність свідомо нехтування своїми батьківськими обов'язками, поведінка відповідача не свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у постанові Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 - соціальний педагог, ОСОБА_12 - провідний фахівець центру соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді, ОСОБА_10 - головний спеціаліст управління-служби у справах дітей, кожна окремо, зазначили, що мати ухиляється від виконання обов'язків по вихованню сина, мати допомогу не надає, не утримує його, не піклується про інтереси дитини, стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Проте, жодним представником відповідного державного органу не було надано доказів на підтвердження того, що останніми були прийняті всі необхідні міри для покращення умов проживання та навчання дитини; у матеріалах справи також відсутні докази того, що педагогічний колектив звертався до компетентних органів з приводу невиконання матір'ю своїх обов'язків по вихованню дитини та необхідністю приймати належні заходи реагування з цього приводу. А тому, такі свідчення, не заслуговують на увагу.

З наданих суду доказів встановлено, що відповідні державні органи обмежувалися лише складанням актів обстеження житлових умов проживання дитини, не застосовуючи більш ефективних методів для вирішення проблемних питань навчання і виховання дитини.

Враховуючи, що в судовому засіданні було наголошено на тому, що квартира, де проживає відповідач з дитиною, перебуває у неналежному санітарному стані, відвідується особами, які перебувають у стані алкогольного сп'яніння, дитина відвідує школу з пропусками, що не створює належних умов для проживання та відпочинку дитини, суд вважає необхідним попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до забезпечення належних умов для проживання і відпочинку дитини та виконання своїх батьківських обов'язків з приводу належного його виховання.

При цьому, суд вважає необхідним покласти на орган опіки та піклування обов'язок по контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків.

Враховуючи недоведеність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, не пред'явлення позову про відібрання дитини, дитина підлягає поверненню матері.

З огляду на встановлені в сукупності обставини, суд вважає, що саме таке рішення найкращим чином відповідає інтересам дитини, зростання її в родині, в атмосфері любові, розуміння, моральної та матеріальної забезпеченості, наділення необхідною турботою та увагою.

Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з того, що за рішенням суду відповідач батьківських прав не позбавлена та прийнято рішення про повернення дитини матері - ОСОБА_2.

За таких обставин, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відсутність доведеності винної поведінки відповідача, її особи, а також інших обставин справи, суд відмовляє в задоволенні позову Органу опіки та піклування виконкому Чечелівської районної в місті Дніпрі ради в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.51 Конституції України, ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.12,13,76-81,89,141,259,263,264,265,273 ЦПК України, ст.ст.7, 19, 150, 164, 165 СК України, Постановою Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Органу опіки та піклування виконкому Чечелівської районної в місті Дніпрі ради в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар