Справа №585/3945/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Євлах О. О.
Номер провадження 22-ц/788/100/18 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції з суду,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Роменській виправній колонії №56 з 04 травня 2005 року. 20 жовтня 2016 року та 01 листопада 2016 року відповідачем йому були вручені листи Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 17 жовтня 2016 року та 27 жовтня 2016 року відповідно, що були зареєстровані в журналі вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі за №4890 та за №5005. Вказані листи вручені йому у відкритому вигляді, тим самим відповідач порушив права на таємницю кореспонденції із суду. Вказує, що незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, він втратив спокій, сон, працездатність та посилились його душевні страждання. Він вимушений був звертатись за допомогою до психолога, яку отримав 14 лютого 2017 року та вжити додаткових зусиль для організації свого життя.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду, яку він оцінює в 8 000 грн. 00 коп.

Рішенням Роменського районного суду Сумської області від 09 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державної установи «Роменська виправна колонія №56» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції в розмірі 100 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким збільшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача. При цьому вважає, що оскаржуване рішення порушує його право на справедливий суд, так як розмір присудженої до стягнення моральної шкоди не є співмірним із завданими неправомірними діями відповідача йому моральними стражданнями. Зазначає, що визначаючи розмір відшкодування, судом першої інстанції не було враховано практики Європейського суду з прав людини. Вказує на те, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 03 жовтня 2017 року, яке має преюдиційне значення та повинно було враховано судом при ухваленні оскаржуваного рішення, стягнуто з відповідача за порушення права на таємницю кореспонденції моральну шкоду в сумі 800 грн.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, входячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено право ОСОБА_3 на таємницю кореспонденції, отриманої з Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 жовтня 2016 року та 27 жовтня 2016 року. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховував характер порушення, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань та шкоди, яку відчуває «середньостатистична», «звичайна» людина, що «нормально» реагує на вчинення щодо неї правопорушення, відсутність негативних наслідків, виходив з засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія № 56».

20 жовтня 2016 року ОСОБА_3 був вручений відповідачем лист Роменського міськрайонного суду Сумської області, датований 17 жовтня 2016 року, вихідний №21148/2016 по справі №585/3576/16-ц, в якому надавалась відповідь позивачу на його заяву щодо направлення ухвали суду від 14 вересня 2016 року (а. с. 6). Даний лист суду зареєстрований в журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 20 жовтня 2016 року за №4890.

Окрім того, 01 листопада 2016 року відповідач вручив ОСОБА_3 лист Роменського міськрайонного суду від 27 жовтня 2016 року за вихідним №585/4074/16-ц/21982/16, в якому було зазначено наступне: «Роменський міськрайонний суд Сумської області направляє на Вашу адресу копію ухвали від 27.10.2016 року про повернення позовної заяви». Вказаний лист зареєстрований в журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 01 листопада 2016 року за № 5005 (а. с. 7).

Представник відповідача підтвердив, що листи адресовані Державній установі «Роменська ВК-56» для засудженого ОСОБА_3, отримані 20 жовтня 2016 року та 01 листопада 2016 представниками виправної колонії у відкритому вигляді.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 19, ст. 31 Конституція України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 113 КВК України, кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду.

Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Рішення суду в частині визнання порушеними права ОСОБА_3 на таємницю кореспонденції Державною установою «Роменська виправна колонія №56» сторонами не оскаржується та відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з розміром присудженого до стягнення з відповідача грошового відшкодування моральної шкоди та не вбачає підстав для його збільшення, так як він встановлений з урахуванням всіх обставин справи та вимог закону, з дотриманням засад розумності та справедливості.

По справі не зібрано доказів погіршення стану здоров'я позивача, в зв'язку із порушенням його прав на таємницю кореспонденції, яке мало місце 20 жовтня 2016 року та 01 листопада 2016 року.

Із заявою про надання психологічної допомоги до начальника Роменської ВК-56 ОСОБА_3 звертався 15 березня 2017 року, яка була надана йому 23 березня 2017 року з питань пов'язаних з крадіжкою службовими особами виправної колонії його особистого майна та з питань перегляду кореспонденції з суду канцелярією (а. с. 9). Проте, з даної заяви неможливо достеменно встановити, що саме незаконні дії відповідача 20 жовтня 2016 року та 01 листопада 2016 року стали приводом для звернення позивача через чотири місяці за допомогою до психолога.

Заява позивача про надання йому допомоги психолога від 08 лютого 2017 року, на яку він посилається в апеляційній скарзі, в матеріалах справи відсутня.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Однак, чинним законодавством України не передбачено врахування розміру присудженої до стягнення рішенням Європейського суду з прав людини моральної шкоди, при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди, в тому числі яка завдана порушенням прав засуджених на таємницю кореспонденції.

Доводи апеляційної скарги щодо преюдиційності рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 03 жовтня 2017 року, є помилковими, так як розмір моральної шкоди, визначений судом в іншій справі, не є обов'язковим для суду, який розглядає дану справу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення в оскаржуваній частині. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1); 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 січня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук