Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 454/2539/15-ц

провадження № 61-1012 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року у складі судді Струс-Духнич Т. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області

від 28 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Богонюка М. Я.,

Гриновця Б. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 23 березня 2015 року № 40к/к з

1 квітня 2015 року він приступив до виконання обов'язків генерального директора державного підприємства «Львіввугілля» (далі - ДП «Львіввугілля») на період до призначення керівника цього підприємства.

У порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2008 року № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки» та на підставі рішення Комісії для проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, 25 травня 2015 року його оголошено переможцем конкурсного відбору на заміщення вакантної посади генерального директора ДП «Львіввугілля» та прийнято рішення про укладення з ним контракту.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

від 20 серпня 2015 року № 122-к його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани у зв'язку з порушенням вимог частини п'ятої статті 15 Закону України «Про статус народного депутата».

Вважав зазначений наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в його діяннях відсутні ознаки дисциплінарного проступку, а за несвоєчасне надання інформації на вимогу народного депутата посадові особи несуть адміністративну та кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Крім того, у порушення вимог статті 149 КЗпП України його не ознайомлено з наказом під розписку, а повідомлено електронною поштою.

Посилаючись на наведене просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 20 серпня

2015 року № 122-к про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 25 грудня

2015 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 20 серпня 2015 року № 122-к про притягнення виконуючого обов'язки генерального директора ДП «Львіввугілля»

ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушення вимог частини п'ятої статті 15 Закону України «Про статус народного депутата» є адміністративним проступком і не є одночасно дисциплінарним проступком, оскільки своєчасне надання інформації за результатами звернення депутата є обов'язком публічно-адміністративного характеру, тоді як дисциплінарним проступком визнається невиконання саме трудових обов'язків.

Крім того суд дійшов висновку, що оспорюваний наказ видано з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року апеляційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості відхилено, рішення Сокальського районного суду Львівської області від

25 грудня 2015 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки оскаржуваний наказ відповідачем видано безпідставно. Статутом підприємства, а також Правилами внутрішнього трудового розпорядку не передбачено відповідальність за несвоєчасно надання відповіді на звернення народного депутата, а тому за відсутності складу дисциплінарного проступку в діях працівника не можна застосовувати дисциплінарне стягнення.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач, перебуваючи на посаді керівника підприємства, був зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк повідомити народного депутата про результати розгляду його запиту, але ОСОБА_1 не виконав покладеного на нього обов'язку. Порядок накладення дисциплінарного стягнення не порушено, оскільки на оскаржуваному наказі міститься підпис позивача з відміткою про ознайомлення з його змістом, також Міністерством енергетики та вугільної промисловості відібрано від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня

2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами установлено, що ДП «Львіввугілля» входить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, що створене відповідно до Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади».

Відповідно до п.п. 2 п. 5 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року, Міністерство здійснює добір кадрів на керівні посади на підприємствах, в установах та організаціях, що належить до сфери його управління, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату.

На підставі наказу Міністра енергетики та вугільної промисловості

від 23 березня 2015 року № 40 к/к, з 1 квітня 2015 року ОСОБА_1 виконує обов'язки генерального директора ДП «Львіввугілля» на період до визначення керівника ДП «Львіввугілля» в установленому порядку.

У порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2008 року № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки» та на підставі рішення Комісії для проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, 25 травня 2015 року позивача оголошено переможцем конкурсного відбору на заміщення вакантної посади генерального директора ДП «Львіввугілля» та прийнято рішення про укладення з ним контракту.

Наказом Міністерство енергетики та вугільної промисловості України

від 20 серпня 2015 року № 122-к притягнуто в. о. генерального директора

ДП «Львіввугілля» ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани у зв'язку з порушенням вимог частини п'ятої статті 15 Закону України «Про статус народного депутата».

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.

Відповідно до частин першої-другої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

З роз'яснень, викладених у пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 грудня 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Приймаючи оспорюваний наказ Міністерство енергетики та вугільної промисловості України керувалось пунктом 10 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України та статтею 147 КЗпП України, посилаючись на порушення ОСОБА_1 вимог частини п'ятої статті 15 Закону України «Про статус народного депутата».

Відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про статус народного депутата» Президент України, керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, до яких звернуто запит, зобов'язані повідомити народного депутата, групу народних депутатів, комітет Верховної Ради України у письмовій формі про результати розгляду його (їх) запиту у п'ятнадцятиденний строк з дня його одержання або в інший, встановлений Верховною Радою України, строк.

Таким чином, законом прямо передбачено обов'язок керівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій у встановлений строк надавати інформацію про результати розгляду запиту депутата.

Відповідно до абзацу 2 частини п'ятої Закону України «Про статус народного депутата» якщо запит з об'єктивних причин не може бути розглянуто у встановлений строк, Президент України, керівник відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації,до якого звернуто запит, зобов'язаний письмово повідомити про це Голову Верховної Ради України та народного депутата, групу народних депутатів, комітет Верховної Ради України, який вніс (які внесли) запит, і запропонувати інший строк, який не повинен перевищувати одного місяця після одержання запиту.

У порушення вказаних вимог, ОСОБА_1, як керівник державного підприємства, не повідомив про причини, за наявності яких він позбавлений можливості надати відповідь у встановлений строк.

Cтаттею 36 Закону України «Про статус народного депутата (відповідальність за невиконання законних вимог народного депутата України) передбачено, що за невиконання законних вимог народного депутата або створення перешкод у його роботі, а так само у разі відмови або ухилення посадових осіб органів державної влади, а також посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності і підпорядкування від своєчасного надання на вимогу народного депутата необхідної інформації та документації або подання завідомо недостовірної інформації зазначенні посадові особи несуть адміністративну, кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Судами установлено, що 7 липня 2015 року апаратом Верховної ради України складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення посадовою особою ДП «Львівугілля» ОСОБА_1, в якому зафіксовано недотримання встановлених законодавством строків надання інформації народному депутату України ОСОБА_4 (порушення термінів розгляду депутатського звернення на 21 день).

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 7 серпня

2015 року визнано винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-19 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що за порушення строків надання відповіді на звернення народного депутата позивач притягнутий до адміністративної відповідальності у відповідності з вимогами законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Разом з тим, суди не звернули увагу на те, що адміністративна відповідальність не виключає накладення на особу дисциплінарного стягнення за наявності в діях працівника складу дисциплінарного проступку у разі порушення вимог закону, оскільки порушуючи приписи частини п'ятої статті 15 Закону України «Про статус народного депутата» ОСОБА_1, перебуваючи на керівній посаді, здійснював покладені на нього трудові обов'язки та діяв від імені підприємства, з яким перебував у трудових відносинах.

З огляду на наведене, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що обов'язок надавати відповіді на депутатські звернення у п'ятнадцятиденний строк є обов'язком публічно-адміністративного характеру.

Статтею 139 КЗпП Українивизначено основні обов'язки працівників, відповідно до якої працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Пунктом 6.1 Статуту ДП «Львіввугілля» (далі - Статут) передбачено, що управління підприємством здійснює його керівник.

За змістом пункту 6.3 Статуту керівник підприємства несе повну відповідальність за стан і діяльність підприємства; діє без довіреності від імені підприємства, представляє його в усіх установах та організаціях; несе відповідальність та здійснює заходи щодо виконання вимог колективних договорів та галузевої угоди; здійснює інші повноваження відповідно до чинного законодавства.

Системний аналіз наведеного дозволяє дійти висновку, що ОСОБА_1 зобов'язаний сумлінно виконувати покладенні на нього трудові обов'язки, в тому числі ті, які прямо не передбачено Статутом чи Правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки надаючи відповідь на звернення народного депутата він діяв як посадова особа підприємства.

Безпідставними є посилання судів про не дотримання відповідачем порядку застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 149 КЗпП України, з огляду на те, що матеріали справи містять копію оскаржуваного наказу про притягнення дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 з підписом позивача про його ознайомлення з наказом.

Доданими до апеляційної скарги матеріалами, зокрема - листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 3 серпня 2015 року, надісланого на адресу ДП «Львіввугілля» щодо надання письмових пояснень про порушення строків розгляду звернень народного депутата України

ОСОБА_4, на який була направлена відповідь ОСОБА_1, підтверджується дотримання відповідачем порядку накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 149 КЗпП України.

Ураховуючи наведене, а також допущене судами попередніх інстанцій неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та відсутність підстав для направлення справи на новий розгляд, визначених статтею 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалення у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову

ОСОБА_1

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга Міністерства енергетики та вугільної промисловості України підлягає задоволенню, то сплачений при її поданні судовий збір у розмірі 643 грн 10 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь відповідача.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Міністерство енергетики та вугільної промисловості України задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 грудня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 643 грн 10 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик