Справа № 464/9110/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/6403/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.,

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "Кредобанк" на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29 серпня 2017 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20 вересня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору №8370/Р,-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "Кредобанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості по кредитному договору №83790/Р від 14.08.08р. в сумі 90460,86 грн.

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ "Кредобанк", подавши апеляційну скаргу. Вказує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, винесеним з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, судом неповно встановлено обставини справи, які мають значення для вирішення справи.

Не погоджується з висновком суду щодо пропуску трьох річного строку позовної давності. Зазаначає, що згідно п.7 «строк дії договору» кредитного договору, зазначено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання зобов'язань. Зазначений пункт договору є обов`язковим до виконання сторонами договору. Тому, вважає що висновок суду є помилковим, зробленим без врахування умов кредитного договору, оскільки сторони у договорі врегулювали строк його дії повним виконанням.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29 серпня 2017 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - Бень Б.З. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» судових витрат понесених ОСОБА_2 у розмірі 3 396,80 грн.

Додатковим рішенням у задоволенні заяви відмовлено.

Додаткове рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу. Вважає додаткове рішення незаконним та необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового. Вказує, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зазначає, що ним було подане відповідне клопотання про стягнення судових витрат, до заяви долучено завірену копію прихідного касового ордера, що підтверджує фактичну оплату послуг, а також розрахунок гонорару, складений адвокатом, договір з адвокатом, копію свідоцтва адвоката. Вказує. Що відповідно до Реєстру адвокаті, адвокат Бень Б.З. здійснює свою діяльність у організаційній формі - у адвокатському об`єднанні «Львівська адвокатська компанія». Відповідно до вимог закону стороною договору з ОСОБА_2 є адвокатське об`єднання, відповідно дане адвокатське об`єднання веде фінансовий та бухгалтерський облік, а тому і є отримувачем гонорару. Самостійно адвокат, який є членом адвокатського об`єднання не веде фінансовий облік та не може бути отримувачем гонорару за надання правової допомоги.

Просить скасувати додаткове рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20 вересня 2017 року та прийняти нове додаткове рішення, яким стягнути з позивача судові витрати понесені відповідачем ОСОБА_2 у розмірі 3396, 80 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Бень Б.З., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаршу ПАТ «Кредобанк» слід залишити без задоволення а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст..263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає що рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29 серпня 2017 року відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.08.08р. між сторонами був укладений кредитний договір №8370/Р , відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 1 серпня 2010року.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим Кредитним договором між Позивачем та Поручителем (Відповідач по справі ОСОБА_2) укладено Договір поруки №8370/Р/S-1 від 14/08/2008року.

ОСОБА_3 належним чином умови договору не виконував, що призвело до виникнення заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем порушено строк позовної давності, оскільки на думку суду право вимоги у банку виникло у жовтні 2009 року, що стверджено поясненнями представника відповідача, так убачається з розрахунків заборгованості наданими позивачем, а з позовною заявою банк звернувся 20.12.2016 року.

Також вважав безспірним факт недодержання банком умов договору поруки щодо пред'явлення поручителю вимоги протягом встановленого договором і законом строку про настання цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником кредитних зобов'язань, а відтак суд прийшов до висновку, що договір поруки є припиненим.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності ст.257 ЦК України визначено тривалістю 3 роки. Спеціальних строків у кредитному договорі сторони не обговорювали.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг починається зі спливом строку виконання .

Початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право через суд.

Позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Колегія суддів не бере до уваги твердження апелянта, що відповідно до п.7 кредитного договору, договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання зобов`язання, така умова договору не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Оскільки строк дії договору встановлений договором, а саме кінцевий термін повернення кредиту визначено 1 серпня 2010року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» до поручителя ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України -порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як встановлено судом, останню проплату по кредитній угоді відповідач здійснив 16.09.2009року, тобто, почав порушувати умови угоди, які надавали позивачу право з ціллю захисту його інтересів, пред'явити позов про стягнення заборгованості по кредиту, чого зроблено не було в межах строків позовної давності. Про стягнення вказаної заборгованості позивач звернувся до суду 20.12.16 року.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що суд підставно відмовив в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Висновки районного суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, що досліджені судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, судом встановлено що представник ОСОБА_2 - Бень Б.З. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» судових витрат понесених ОСОБА_2 у розмірі 3 396,80 грн.

Як вбачається з матеріалів справи 19.06.2017 року Бень Б.З. подав клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу, до якої було долучено квитанцію на суму 3396,80грн. та розрахунок гонорару.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20.09.2017 року в задоволенні заяви відмовлено, оскільки на думку суду витрати, які були оплачені ОСОБА_2 Адвокатському об`єднанню «Львівська адвокатська компанія» не можуть вважатись витратами на правову допомогу.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.5 ст.15 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання.

Як вбачається з матеріалів справи 14 червня 2017 року між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Львівська адвокатська компанія» укладено договір про надання адвокатських послуг. (а.с.69), на підтвердження витрат на правову допомогу, ОСОБА_2 надав квитанцію (а.с. 75) та розрахунок гонорару (а.с.77).

Відповідно до ст..133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1,2 ст..137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, скасувавши додаткове рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20.09.2017 року постановивши нове судове рішення про стягнення з ПАТ "Кредобанк" в користь ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 3 396 грн 80 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29 серпня 2017 року- залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Додаткове рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути судові витрати з Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" в корисить ОСОБА_2 в розмірі 3 396 грн 80 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 січня 2018 року.

Головуючий

Судді