Постанова

Іменем України

25 січня 2018 року

м. Київ

справа № 697/149/13-ц

провадження № 61-1249св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у складі головуючого судді Семеняки О. М. від 02 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області у складі головуючого судді Захарової А. Ф., суддів Фетісової Т. Л., Бондаренка С. І. від 09 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

17 січня 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до укладеного договору від 18 грудня 2007 року, відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22, 80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим, станом на 31 грудня 2012 року виникла заборгованість у розмірі 25 120 грн 81 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача.

20 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору нікчемним правочином та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

На обґрунтування зустрічного позову зазначав про те, що за заявою отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» зарплатну картку та одночасно з нею іншу пластикову картку, а як пізніше йому стало відомо - кредитну картку, на якій були грошові кошти в сумі 5 000 грн. Вказував, що користувався кредитною карткою періодично, знімаючи з неї кошти та погашаючи заборгованість перед банком, однак зауважив, що 18 грудня 2007 року кредитний договір з банком не укладав та заяву про отримання кредитної картки не підписував, у зв'язку із чим, просив визнати договір про надання кредиту, укладений 18 грудня 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», нікчемним і застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2015 року, первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2007 року в розмірі 9 107 грн 64 коп., а в решті вимог первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами у справі укладено кредитний договір, так як ОСОБА_3, отримуючи кошти, був ознайомлений з умовами кредитування та користувався грошима банку, у зв'язку із чим, спірний кредитний договір не є нікчемним правочином, а, враховуючи те, що позичальник не був ознайомлений з умовами кредитора по сплаті процентів та комісії за користування кредитом, що суперечить статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на користь банку підлягає стягненню лише використана та неповернута відповідачем сума кредитних коштів.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року, рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2007 року в розмірі 25 120 грн 81 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що між відповідачем та банком у письмовій формі була досягнута згода щодо усіх істотних умов договору, так як ОСОБА_3, отримуючи кредит, був ознайомлений з умовами кредитування та надання банківських послуг, порядком і термінами погашення кредитної заборгованості, що підтверджується його підписом у довідці від 19 грудня 2007 року і свідчить про відсутність підстав для визнання нікчемним спірного правочину, крім того відповідач не заперечував факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами.

27 лютого 2016 року ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року та рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2015 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, заявник вказує на те, що перед укладенням кредитного договору, банком не було надано йому повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту; відповідач, отримуючи кредитні кошти, не був ознайомлений з умовами сплати процентів за користування кредитом і комісії, а також порядком погашення заборгованості; судами не враховано того, що в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором з нього відраховані кошти на користь банку в розмірі 4 191 грн; оскільки кредитний договір ним не підписувався, тому при його укладенні не було додержано письмової форми, через що, спірний правочин є нікчемним.

11 квітня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору нікчемним правочином та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 18 грудня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито кредитний картковий рахунок на ім'я ОСОБА_3, якому видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 5 000 грн, зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 22, 80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Отримуючи кредитну картку та кошти за вищевказаним кредитним договором, відповідач був ознайомлений з умовами кредитування і надання банківських послуг в цілому та детальним порядком погашення кредитної заборгованості, розміром і порядком нарахування та сплати процентів, комісії за користування кредитними коштами, а також штрафів за порушення умов кредитного договору, про що ОСОБА_3 власноручно розписався в довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «універсальна. 55 днів пільгового періоду» від 18 грудня 2007 року (т. 1 а. с. 123-124).

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 12 серпня 2013 року, підпис та рукописний запис «ОСОБА_3» у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» від 18 грудня 2007 року виконані самим ОСОБА_3 Підписи від імені ОСОБА_3 в графах «Клієнт Підпис» та «Підпис клієнта» в заяві SAMHNS395 від 19 грудня 2007 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (т. 1 а. с. 117-120 зворот).

Судами встановлено, що відповідач користувався вказаною платіжною карткою, по якій було збільшено банком кредитний ліміт до 9 107грн 64 коп., і вказану суму коштів отримано позичальником із грудня 2007 року до грудня 2010 року, при цьому ОСОБА_3 періодично частково повертав отримані за спірним кредитним договором гроші. Останній раз кошти в сумі 450 грн були внесені ним у рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним договором на його картковий кредитний рахунок 04 жовтня 2011 року (т. 1 а. с. 5-10).

Таким чином, в результаті неналежного виконання умов договору відповідачем утворилася заборгованість, яка станом на 31 грудня 2012 року становила 25 120 грн 81 коп., з яких: 9 107 грн 64 коп. - заборгованість за кредитом, 8 324 грн 22 коп. - несплачені проценти за користування кредитними коштами, 6 016 грн 53 грн. - несплачена комісія за користування кредитними коштами, а також штрафи за порушення строків здійснення платежів в розмірі 500 грн (фіксована частина) та 1172 грн 42 коп. (процентна складова) (т. 1 а. с. 5-10).

Згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, врахувавши мету правочину, відносин між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, встановивши на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, факт наявності між сторонами кредитних правовідносин шляхом укладення у письмовій формі відповідного договору, дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

При визначенні суми заборгованості відповідача, апеляційним судом, обґрунтовано взято до уваги наданий банком детальний розрахунок заборгованості, при цьому доводи ОСОБА_3 щодо неправильного нарахування суми кредитної заборгованості останнім не підтверджено.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3 не було доведено невідповідності умов кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а підписання особисто відповідачем довідки, яка є складовою його частиною, де зазначено передбачені законодавством кредитні умови, свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов кредитного договору, а тому відсутні підстави для визнання спірного кредитного договору нікчемним із застосуванням наслідків недійсності із зазначених відповідачем підстав, у зв'язку із чим, правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_3 неодноразово користувався кредитними коштами, ознайомлювався з умовами надання банківських послуг та тарифів, окрім спірного договору укладав інші правочини з ПАТ КБ «ПриватБанк» і в рахунок часткового погашення заборгованості за спірним кредитним договором вносив кошти на відкритий на його ім'я рахунок, чого і сам відповідач не заперечував.

Щодо посилання заявника на копію довідки із відомостями про відрахування із пенсії на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» щомісячних платежів в період з травня 2014 року по вересень 2014 року на загальну суму 3 687 грн 28 коп., то ці платежі, у випадку їх підтвердження, підлягають врахуванню на стадії виконання судового рішення.

Встановлено, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги спрямовані на переоцінку обставин справи і висновків апеляційного суду не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 11 квітня 2016 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення апеляційного суду до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф.Хопта

Ю.В.Черняк