РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

головуючого судді Чішман Л.М.

при секретарі Савіній Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

10.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 134 272,47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку складає 1 073 239,85 грн., а саме: 62 144,00 доларів США заборгованість по основній сумі кредиту (496 716,99 грн.), 31 204,32 доларів США заборгованість за процентами (249 416,13 грн.), 40 924,15 доларів США нарахована пеня (327 106,73 грн.), а також стягнути солідарно з відповідачів судовий збір у розмірі 10 732,40 грн. В обгрунтування вимог позивачем зазначено, що між АТ «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_1 14.08.2008 року укладено кредитний договір №0501/0408/71-073, відповідно до умов якого банк зобовязувався надати позичальнику кедит в сумі 63 200,00 доларів США, а позивальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачуваи проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Проте, відповідач своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 26.11.2013 року становить 134 272,47 доларів США (1 073 239,85 грн.). Позивач зазначив, що 18.04.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 з метою забезпечення належного виконання позичальником кредитного договору укладено договір поруки №0501/0408/71-73-Р-1. Вказав, що АТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу №14, 28.11.2012 року право вимоги заборгованості по кредитному договору №0501/0408/71-073 від 18.04.2008 року та договору поруки №0501/0408/71-73-Р-1 від 18.04.2008 року відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс».

В судове засідання 11.01.2018 року представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представниками відповідачів надані заперечення на позовну заяву, відповідно до яких, представники просять відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор плюс». Посилаючись на те, що на адресу відповідача ОСОБА_1 надійшло повідомлення від позивача від 19.11.2015 року про анулювання боргу в сумі 915337,40 грн., а тому станом на 25.09.2015 року з боку позивача не має жодних претензій до відповідача щодо погашення заборгованості по кредитному договору. Просили застосувати строк позовної давності.

Відповідачі в судове засідання 11.01.2018 року не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 18.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0501/0408/71-073. Відповідно до договору, банк зобовязується передати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 63200 доларів США на строк з 18.04.2008 року по 17.04.2038 року включно, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі, у терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.3., 3.3. договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу банку на рахунок нарахованих відсотків, щомісяця, в період з «01» по «10» число включно.

Згідно п. 8.1. договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

18.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0501/0408/71-073-Р-1. Відповідно до умов договору, поручитель зобовязується перед банком за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику (ОСОБА_1В.) у вигляді кредиту згідно з кредитним договором №0501/0408/71-073 від 18.04.2008 року в сумі 63200,00 доларів США.

ВАТ «Сведбанк» 09.01.2009 року на адресу відповідачів направив вимогу на усунення плрушеня виконання умов кредитного договору, відповідно до якого банк зазначив, що 19.01.2009 року змінив умови кредитного договору та визначив 30 денний строк для дострокового повернення коштів в повному обсязі в сумі 64 246 дол. США.

28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» укладено договір факторингу відповідно до якого банк відступає фактору свої права вимоги по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених в реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку, а фактор, шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників. В тому числі, до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором 0501/0408/71-073 від 18.04.2008 року.

У звязку з невиконанням ОСОБА_1 зобовязань за кредитом, ТОВ «ФК «Вектор плюс» 15.11.2013 року направлено ОСОБА_1 та 26.11.2016 року ОСОБА_2 досудові вимоги про сплату заборгованості.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №0501/0408/71-073 від 18.04.2008 року, станом на 19.11.2013 року заборгованість складає 134272,47 доларів США (1 073 239,85 грн.), а саме: заборгованість по основній сумі кредиту - 62 144,00 доларів США (496 716,99 грн.), заборгованість за процентами -31 204,32 доларів США (249 416,13 грн.), нарахована пеня - 40 924,15 доларів США (327 106,73 грн.).

Відповідно до копії повідомлення від 19.11.2015 року за №511929/И_4098 ТОВ «ФК «Вектор плюс» повідомило ОСОБА_1, ща за кредитором було прийнято рішення від 24.09.2015 року про анулювання (прощення) кредитної заборгованості за кредитним договором №0501/0408/71-073 від 18.04.2008 року.

Відповідно до копії повідомлення від 23.03.2016 року за №511929/Vektor+88 ТОВ «ФК «Вектор плюс» повідомило ОСОБА_1, що за кредитором було прийнято рішення від 24.09.2015 року про анулювання (прощення) кредитної заборгованості за кредитним договором №0501/0408/71-073 від 18.04.2008 року у зв"язку з реалізацією ТОВ «ФК «Вектор плюс» права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зазначеного вище кредитного договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Оскільки матеріалами справи встановлено, що позивачем прийнято рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості ОСОБА_1, а також враховуючи, що ст. 605 ЦК України визначає прощення боргу за кредитним договором як підставу для припинення зобовязання, внаслідок чого кредитор вже не має права вимагати, а боржники не мають обов'язку його виконувати, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Вектор плюс» є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Крім того, статтями 553, 554 ЦК України визначено поняття договору поруки. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14.

У постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 року по справі №6-272цс16 викладена правова позиція, згідно з якою, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Крім цього, Верховним Судом України у постанові від 23.05.2012 року по справі № 6-33цс12 висловлено правову позицію про те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобовязання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України зазначені правові позиції є обов'язковими для усіх судів України.

Враховуючи, що за умовами договору позичальник зобовязувався повернути кредит частинами та у терміни, що визначені договором та додатком до нього, кредитор змінив умови договору та визначив строк дострокового погашення суми боргу тому, слід вважати, що строк виконання основного зобовязання настав саме 18.02.2009 року, а кредитор мав право звернутись з вимогою до поручителя протягом шести місяців від даного строку.

Аналіз встановлених судом обставин справи та норм чинного законодавства, дає суду підстави дійти висновку, що зобовязання ОСОБА_2 за договором поруки припинились, а тому позов про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором не підлягає до задоволення.

Разом з тим, відповідачем у запереченні було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності до кредитних правовідносин, які є предметом цієї справи, у звязку з чим просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Беручи до уваги те, що первісний кредитор ВАТ «Сведбанк» 09.01.2009 року на адресу відповідачів направив вимогу на усунення порушеня виконання умов кредитного договору, та визначив 30 денний строк для дострокового повернення коштів в повному обсязі в сумі 64 246 дол. США, таким чином змінив строк виконання умов договору, з якого розпочався перебіг строку позовної давності. Позивач звернувся до суду з даними вимогами 10.12.2013 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, що є також підставою для відмови в задоволенні позову

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0501/0408/71-073 від 14.08.2008 року відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М.Чішман