АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року м. Київ

Справа № 760/1132/15-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретар Луговий Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Українець В.В. 10 жовтня 2017 року о 12:12 год. у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до відповідача ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.01.2006, який був укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінило назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та є правонаступником всіх його прав і обов'язків) та ОСОБА_2 (яка змінила прізвище на ОСОБА_2.).

В ході розгляду справи до спільного розгляду з первісним позовом був прийнятий зустрічну позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним. В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 вказує на те, що кредитний договір від 25.01.2006 вона з ЗАТ КБ «ПриватБанк» не укладала, з заявою про надання їй кредиту до банку не зверталась. Бланк заяви заповнений іншою невідомою їй особою та майже вся інформація в заяві не відповідає дійсності.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.10.2017 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним - задоволено.

Визнано недійсним договір від 25.01.2006, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

№ апеляційного провадження:22-ц/796/1164/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору та 3234 грн. витрат за проведення судової експертизи.

ОСОБА_2 не погодилась з вищезазначеним судовим рішенням в частині стягнення витрат на правову допомогу, нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду в цій частині, як такого, що ухвалено з порушенням норм процесуального права. Відповідач зазначає, що судом безпідставно не взяті до уваги квитанції про оплату правової допомоги надані нею на суми - 2000 грн., 700 грн. та 1200 грн., оскільки зазначені квитанції були видані їй адвокатом після оплати коштів на виконання укладеного з ним договору про надання правової допомоги б/н від 02.04.2015. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України адвокат Соляник Д.П. займається індивідуальною адвокатською діяльністю в якій відповідно до чинного законодавства не застосовуються контрольно-касові апарати, а тому ОСОБА_2 були видані квитанції складені особисто адвокатом, які є офіційними документами на підтвердження прийому грошей. Тобто зазначені квитанції є належними доказами понесених ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, а тому ці витрати підлягають відшкодуванню.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Соляник Д.П. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Хитрова Л.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду в цій частини законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції прийняв до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи, яким встановлено, що ОСОБА_2, як сторона в угоді, не підписувала цей договір. Тому суд вважав, що доводи ОСОБА_2 щодо визнання кредитного договору недійсним знайшли своє підтвердження, а вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з відповідача задоволенню не підлягають.

Судом також вирішено питання компенсації судових витрат відповідачеві за рахунок позивача, а саме стягнута сума судового збору за подання зустрічного позову та витрати понесені за проведення експертизи. Вимога про відшкодування витрат понесених у зв'язку з отриманням правової допомоги відхилена судом з огляду на те, що надані квитанції не є фінансовими документами Також суду не надані акти здачі-приймання наданих послуг, їх обсягу, узгодженого розрахунку понесених витрат, тобто акти з детальним переліком наданих послуг та їх вартості.

Перш все колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга містить доводи виключно щодо вирішення судом першої інстанції вимог про відшкодування витрат понесених відповідачем за надання правової допомоги. Тобто в іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами у справі не оскаржується, незаконності і необґрунтованості в цій частині рішення не вбачається, тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України перегляд рішення апеляційним судом здійснюється виключно в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідачем 10.10.2017 була подана заява про розподіл судових витрат, у якій наводиться наступний розрахунок: вивчення матеріалів позовної заяви, підготовка заперечень на позовну заяву та підготовка зустрічного позову 240хв=4год/*1218грн./100%*40%=1948 (грн.); підготовка клопотання про проведення експертизи, проведення збору вільних зразків підпису 150хв=2,5 год/*1378грн/100%*40%=1378 (грн.); участь адвоката в судових засіданнях в 2015 році 30 хв=0,5 год/*1218грн./100%*40%=243,6 (грн.);участь адвоката в судових засіданнях в 2016 році 30 хв=0,5 год/*1378грн./100%*40%=275,6 (грн.);участь адвоката в судових засіданнях в 2017 році 30 хв=0,5 год/*1600грн./100%*40%=320 (грн.); Загальна сума витрат за отриману правову допомогу визначена в розмірі 4165,2 грн., однак оплата була здійснена в розмірі 3900 грн., тому саме ця сума була заявлена в якості вимоги про відшкодування витрат відповідача у зв'язку з отриманням правової допомоги /а.с.163-167/.

Разом з тим, у «Калькуляції вартості послуги та часу витрачених на надання правової допомоги» адвокат Соляник Д.П. наводить інший розрахунок: вивчення матеріалів позовної заяви 1 год. = 700 грн.; підготовка заперечень на позовну заяву 1 год. = 700 грн.; підготовка зустрічного позову 2 год. = 1300 грн.; підготовка клопотання про проведення експертизи 1,5 год. = 700 грн.; проведення збору вільних зразків підпису 1 год.=500 грн./а.с.168/ Тобто загальна вартість наданих послуг становить 3900 грн. Проте, визначений адвокатом розмір вартості 1 години - 700 грн. не відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». При цьому, також мають місце відмітності у наведених відповідачем та її представником розрахунках, а тому не можна стверджувати про узгодження сторін щодо розміру і вартості послуг.

Слід також погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що надані стороною відповідача квитанції не є фінансовими документами.

Визначення поняття розрахункового документа наведено у ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Так, розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно з п. 6 ст. 9 цього Закону при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Отже виходячи з вказаних норм Закону розрахунковим документом за надані послуги може бути розрахункова квитанція заповнена вручну, проте цей документ має бути встановленої форми та змісту.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 затверджено Положення про форму і зміст розрахункових документів, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350. Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п.3). Серед вимог до розрахункової квитанції, що визначені розділом ІV цього Положення, міститься вимога про зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції.

Вказана вимога при видачі квитанції адвокатом Соляник Д.І. не додержана, а тому такий документ не прийматиметься як розрахунковий.

Таким чином, доводи викладені у апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 02.02.2018.