Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 336/154/17 головуючий у 1 інстанції Жупанова І.Б.
Номер провадження 22-ц/778/136/18 суддя-доповідач Кухар С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Белки В.Ю.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.06.2006 року ОСОБА_5 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2016 року має заборгованість у розмірі 18538,53 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Приватбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно о ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 16.06.2006 року ОСОБА_5 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позову, у ОСОБА_5 станом на 30.11.2016 року утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «Приват Банк» у розмірі 18538,53 грн., яка складається з:

-1884,04 грн. - заборгованість за кредитом;

-15295,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

-858,98 грн. - штраф (процента складова).

Представник відповідача просив суд першої інстанції застосувати строк позовної давності в три роки, оскільки останній і єдиний платіж по картці був здійснений відповідачем 10.07.2006 року, і тому строк позовної давності сплив 10.07.2009 року, про що було подано до ухвалення рішення судом першої інстанції письмову заяву.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Загальна позовна давність встановлено тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач, скориставшись правом, наданим йому чинним законодавством, подав до ухвалення судового рішення в суді першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності.

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Останній платіж на погашення заборгованості було здійснено відповідачем ще 10.07.2006 року, таким чином строк позовної давності сплив, ще в серпні 2009 року, банк з позовом до суду у цій справі звернувся поза межами строку позовної давності а саме в січні 2017 року.

Автоматичне списання 24.03.2016 року коштів на погашення простроченої заборгованості з іншої карти самим банком на суму 738,77 грн., на що посилається банк у апеляційній скарзі, було здійснено поза межами строку позовної давності, і не має в данному випадку жодного правового значення при вирішенні питання, щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі щодо того, що правовідносини між сторонами тривають, щодо можливості стягнення заборгованості з відповідача за останні 3 роки до звернення з цим позовом до суду, належним чином не доведені та є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним у цій справі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2017 року у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: