Номер провадження: 22-ц/785/968/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2015 року,

встановила :

15.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та згідно уточнених позовних вимог просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти, що станом на день проголошення рішення еквівалентні 91350,00 дол. США, мотивуючи позовні вимоги тим, що на 05.09.2007 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу майнових прав за Інвестиційним договором №50 від 28.09.2005 року, за умовами якого відповідач відступив на користь позивача обовязки за вказаним інвестиційним договором. Навиконання зазначеного договору купівлі-продажу майнових прав ОСОБА_2 було передано відповідачу грошові кошти за еквівалентом 91350,00 дол. США. В подальшому позивач дізнався, що у продавця не було зазначених майнових прав, та відповідно він не міг їх продавати, з чого слідує порушення при укладенні такого договору засад, визначених ч.5 ст.203 ЦК України, в звязку з чим позивач вважав такий правочин нікчемним, що за йо переконанням слідує з положень ч.1, ч.2 ст. 215 ЦК України, та в звязку з такими обставинами вказував на обовязок відповідача повернути йому грошові кошти, що були отримані ним на виконання правочину у розмірі, еквівалентному 91350,00 дол. США. Позивач вказував, що неодноразово звертався до відповідача з вимогами виконати зобовязання з повернення грошових коштів, однак такі вимоги залишились без задоволення.

Заочним рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в розмірі 1959348,88 грн. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд зазначеного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 ніколи не укладав з позивачем договір купівлі-продажу майнових прав за Інвестиційним договором №50 від 28.09.2005 року, суду не було надано оригіналу зазначеного договору, а копія, яка є в матеріалах справи є підробленою. Крім того зазначив, що у судові засідання у справі ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не викликався, про час і місце судових засідань не знав, та не мав можливості звернутися до суду з запереченнями проти позову, та клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Судове рішення на яке подано апеляційну скаргу було ухвалено16.05.2015 року.

Справу до апеляційного розгляду було призначено на 06.12.2017 року, при цьому не дивлячись на подання апеляційної скарги та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яка не може бути проведене буз участі апелянта, в судове засідання, а ні апелянт, а ні його представник не зявились.

У звязку з неявкою відповідача та його представника у судовому засіданні було оголошено перерву до 31.01.2018 року.

31.10.2018 року в судове засідання апелянт та його представник повторно не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини не явки не повідомили, у звязку з чим справа розглянута відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

05.09.2007 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу майнових прав за Інвестиційним договором №50 від 28.09.2005 року, за умовами якого відповідач відступив на користь позивача обовязки за вказаним інвестиційним договором. Також сторони погодили, що факт передачі коштів від позивача на користь відповідача має бути підтверджено банківською випискою або власноручною розпискою відповідача (п. 5 договору).

Згідно положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з постанови про порушення кримінальної справи та прийняття його до свого провадження від 12.07.2012 року, Інвестиційний договір №50 від 28.09.2005 року, про відступлення прав та обовязків за яким укладено договір між сторонами 05.09.2007 року, ніколи не укладався, а супутні документи (довідка №1516 від 05.09.2007 року) не видавались.

З наведеного вбачається, що відповідач на час укладення договору купівлі-продажу майнових прав за Інвестиційним договором №50 від 28.09.2005 року не мав жодних прав за вказаним договором, оскільки такий договір ніколи не укладався та, відповідно, не міг їх відчужити на користь позивача.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказаний договір купівлі-продажу від 05.09.2007 року укладено без дотримання приписів ч.5 ст.203 ЦК України, оскільки він не спрямований та не тягне за собою реального настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, яка встановлені, зокрема, ч.5 ст. 215 ЦК України.

З такого слідує висновок про те, що вказаний договір купівлі-продажу є нікчемним (ч.2 ст. 215 ЦК України), тому суд питання про його недійсність не вирішує.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний (нікчемний) правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Так з наданих суду пояснень та письмових доказів вбачається що на виконання вказаного правочину, згідно розписки від 05.09.2007 року ОСОБА_3 отримав від позивача грошові кошти в розмірі 91350,00 дол. США та до теперішнього часу не повернув їх.

При цьому суд зазначав, що згідно ч.2 ст. 524 ЦК України, у випадку, коли сторонами у зобовязанні визначено його грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, що прямо передбачено.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час ухвалення рішення), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень

При цьому відповідно до приписів ст.ст. 10, 11 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час ухвалення рішення) суд вирішуючи цивільні справи не може виходити за рамки заявлених сторонами вимог.

З наведеного, зважаючи на відсутність заперечень зі сторони відповідача, обґрунтованим вбачається висновок про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в загальному розмірі 1959348,88 грн. (91350,00х21,448811, де 23,394039 курс 1 дол. США до гривні за офіційним курсом валют, встановленим НБУ на 16.06.2015 року).

Виходячи з наведених фактичних та правових обставин справи районний суд дішовдо висновку про необхідність задоволення уточнених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вже було зазначено, разом з апеляційною скаргою було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставлено питання про підписаний договір купівлі продажу майнових прав від 05.09.2007 року за інвестиційним договором №50 від 28.09.2005 року, за умовами якого ОСОБА_3 відступив на користь ОСОБА_2 обовязки за вказаним інвестиційним договором, заявником ОСОБА_5 чи іншою особою.

Колегія суддів відхилила вказане клопотання, з огляду на те, що отримання відповідачем коштів за спірним договором підтверджується письмовими доказами, а саме розпискою (а.с.24), яку відповідач не оспорює, клопотання про призначення щодо неї експертизи не заявляв.

Крім того колегія суддів, зауважує, що для проведення судової почеркознавчої експертизи не обхідно присутність в судовому засіданні особи підпис, якої має бути досліджено, разом з тим заявник в судове засідання неодноразово не зявлявся, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомляв.

Таким чином, колегія суддів розцінює подане клопотання, як таке що спрямоване на затягування розгляду справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів постановила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2015 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.02.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_6