Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 585/2296/15-ц

провадження № 61-972 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в особі структурного підрозділу Роменського відділення Сумської обласної філії,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2015 року у складі судді Ганзя О. Д., ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 січня 2016 року у складі колегії суддів: Попруги С. В., Гагіна М. В., Ткачук С. С., додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року у складі судді Ганзя О. Д. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від

30 травня 2016 року у складі колегії суддів: Дубровної В. В., Криворотенка В. І., Околота Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі структурного підрозділу Роменського відділення Сумської обласної філії (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання недійсним третейського застереження у кредитному договорі, визнання незаконними дій щодо підвищення процентної ставки за договором, зобов'язання вчинити дії.

На обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 10 травня 2007 року між ним та акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту

№ 758/2 - 321, за умовами якого він отримав кредит на споживчі цілі в сумі

30 000 дол. США зі сплатою 12,5 % річних на строк до 9 травня 2022 року.

24 жовтня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» повідомило його про підвищення з

20 жовтня 2008 року розміру процентної ставки за договором кредиту з 12,5 % до 15 % річних.

27 жовтня 2008 року він направив на адресу начальника Роменського відділення Сумської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» лист про свою незгоду з підвищенням розміру процентної ставки з 12,5 % до 15 % річних, на який отримав повідомлення керуючого Сумської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» про те, що кредитор діє згідно умов договору (пункти 2.6, 2.6.1 договору кредиту) та відповідно до положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Додаткову угоду до договору кредиту щодо підвищення процентної ставки він з ПАТ «Укрсоцбанк» не укладав.

Крім того, зазначав, що передбачене у пункті 6.2 договору кредиту третейське застереження суперечить положенням пунктів 11, 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», зокрема щодо передачі на розгляд до третейського суду спору про захист прав споживачів та, що начальник Роменського відділення Сумської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» не мав повноважень на підписання третейської угоди (третейського застереження).

Посилаючись на наведене, просив визнати недійсною третейську угоду, викладену у пункті 6.2 договору кредиту № 758/2-321 від 10 травня 2007 року; визнати незаконними дії відповідача по зміні в односторонньому порядку умов договору кредиту в частині процентної ставки; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину; зобов'язати ПАТ «Укрсоцбанк» провести перерахунок процентів за процентною ставкою 12,5 % річних з 20 жовтня 2008 року та провести перерахунок сплачених ним коштів.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною третейську угоду, що вказана в пункті 6.2 договору кредиту № 758/2-321 від 10 травня 2007 року, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1

Визнано незаконними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо зміни в односторонньому порядку умов договору кредиту № 758/2-321, застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину щодо одностороннього підвищення ПАТ «Укрсоцбанк» розміру процентної ставки за кредитним договором з 12,5 % до 15 % річних.

Зобов'язано ПАТ «Укрсоцбанк» провести перерахунок процентів за процентною ставкою 12,5 % річних відповідно до редакції договору кредиту№ 758/2-321, що діяла на час його укладення, з 20 жовтня 2008 року.

Зобов'язано ПАТ «Укрсоцбанк» провести перерахунок коштів, сплачених

ОСОБА_1 за договором кредиту № 758/2-321 від 10 травня 2007 року, зарахувавши отриману банком різницю по процентам від одностороннього збільшення процентної ставки, в рахунок сплати основної суми кредиту.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюване третейське застереження суперечить положенням пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди». Процентна ставка підвищена відповідачем незаконно, оскільки додаткової угоди до договору кредиту не укладено. Клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності суд вважав необґрунтованим, оскільки термін повернення заборгованості за договором кредиту - до 9 травня 2022 року.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 25 січня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про недійсність третейського застереження, незаконності дій ПАТ «Укрсоцбанк» щодо одностороннього збільшення процентної ставки та відсутності пропуску строку позовної давності, є законним та обґрунтованим.

Додатковим рішенням Романського міськрайонного суду Сумської області від

23 лютого 2016 року стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн 00 коп.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при ухваленні рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2015 року не вирішено питання про компенсацію позивачу витрат на правову допомогу в розмірі 1 000 грн 00 коп.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2016 року, апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, додаткове рішення Романського міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що визначений судом першої інстанції розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим, оскільки підтверджується документально.

У лютому 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало касаційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від

19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від

25 січня 2016 року, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що право на одностороннє підвищення банком процентної ставки передбачено умовами договору кредиту та положеннями частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент підвищення процентної ставки). При цьому позивача належним чином повідомлено про необхідність такої зміни. ОСОБА_1 не надано суду розрахунку процентної ставки, яку б він мав сплачувати відповідно до його вимог. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності щодо оспорення третейського застереження, оскільки про порушення свого права він міг дізнатись при підписанні договору кредиту.

У травні 2016 року надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 січня 2016 року, які не підписані, а тому суд не бере їх до уваги при перегляді справи в касаційному порядку.

У червні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало касаційну скаргу, у якій просило скасувати додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2016 року, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав підтвердження оплати витрат на правову допомогу. Платіж на суму 1 000 грн 00 коп. був здійснений ним вже після ухвалення судового рішення у справі.

У жовтні 2016 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення

ОСОБА_1 на касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» на додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2016 року, обґрунтовані тим, що ні договором, ні законом не встановлено терміну остаточного розрахунку за надану правову допомогу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI, який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція статті 1056-1ЦК України була чинною до 16 жовтня

2011 року.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2355цс15.

Пунктом 2.6 договору кредиту, укладеного 10 травня 2007 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», передбачено право банку ініціювати зміну процентної ставки, яке відповідач реалізував шляхом направлення повідомлення про зміну процентної ставки з 20 жовтня 2008 року. Зазначене повідомлення було отримано позивачем 24 жовтня 2008 року.

Відповідно до пункту 2.6.3 договору кредиту у разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованими кредитором розмірами процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в пункті 2.6.1 цього договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою.

ОСОБА_1, не погоджуючись зі зміною процентної ставки з 12,5 % на 15 % річних, не виконав вимоги п. 2.6.3 договору кредиту, а з 2008 року по 2015 рік сплачував проценти за користування кредитним коштами у збільшеному розмірі, чим фактично погодився зі зміною процентної ставки.

Суди першої та апеляційної інстанцій на зазначені положення закону, умови договору кредиту та дії позичальника уваги не звернули та помилково вважали, що неукладення між сторонами додаткового договору є підставою для визнання незаконними дій банку щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку.

Вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання ПАТ «Укрсоцбанк» провести перерахунок процентів за процентною ставкою 12,5 % річних з 20 жовтня

2008 року, а також перерахунок сплачених ним коштів є похідними від вимог про визнання незаконними дій ПАТ «Укрсоцбанк» щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку, а тому за відсутності неправомірності дій відповідача, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Оспорюване третейське застереження було укладено 10 травня 2007 року, тобто до набрання чинності Законом України від 3 лютого 2011 року № 2983-VІ «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам».

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що закріплений у частині першій статті 58 Конституції України принцип треба розуміти так, що дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно з частиною першої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Ураховуючи, що третейське застереження було укладено до набрання чинності Законом України від 3 лютого 2011 року № 2983-VІ «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», підстав для застосування зворотної дії в часі норм цього Закону немає, а тому суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про визнання недійсним третейського застереження у договорі кредиту № 758/2 - 321 від 10 травня 2007 року, з підстав порушення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Не підлягає визнанню недійсним третейське застереження і у зв'язку з відсутністю у представника ПАТ «Укрсоцбанк» повноважень на підписання цієї угоди, оскільки ОСОБА_1 на виконання вимог частини третьої статті 10 , частини першої статті 60 ЦПК України (в редакціях, що були чинними на момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій) не надав доказів відсутності повноважень на підписання третейської угоди у начальника відділення

ОСОБА_2

Беручи до уваги зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 412 ЦПК України рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Ураховуючи недоведеність позовних вимог ОСОБА_1, відсутні підстави для стягнення на його користь компенсації витрат на правову допомогу, здійсненої в порядку розподілу судових витрат, у зв'язку з чим додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року та ухвала апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2016 року підлягають скасуванню.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наявність підстав для задоволення касаційної скарги, скасування рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2015 року і ухвали апеляційного суду Сумської області від 25 січня 2016 року, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог

ОСОБА_1, сплачені ПАТ «Укрсоцбанк» суми судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 803 грн 88 коп., та за подання касаційної скарги у розмірі 1 461 грн 60 коп. підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь

ПАТ «Укрсоцбанк».

Керуючись статтями 141, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 січня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі структурного підрозділу Роменського відділення Сумської обласної філії про визнання недійсним третейського застереження у кредитному договорі, визнання незаконними дій щодо підвищення процентної ставки за договором, зобов'язання вчинити дії.

Додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від

23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2016 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 803 грн 88 коп., та за подання касаційної скарги у розмірі 1 461 грн 60 коп.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик