АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/1224/2018 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Чобіток А.О., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Зазначив, що 27 травня 2016 року о 14 год. 45 хв. по вул. Мечникова, 9 в м. Києві мала місце ДТП за його участі та участі ОСОБА_2, який керував автомобілем Jaguar, д.н.з. НОМЕР_3. Внаслідок ДТП пошкоджено належний йому автомобіль НОМЕР_1. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у даній ДТП. Згідно Звіту №2771 від 09 червня 2016 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту його автомобіля складає 141 148,29 грн. Відповідно до актуалізованого звіту №3021-2771 станом на 04 листопада 2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Audi A5, д.н.з. НОМЕР_1, становить 143 440,37 грн. Частина коштів в розмірі 49 500,00 грн., була виплачена йому страховою компанією ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 різницю між сумою майнової шкоди та страховою виплатою в розмірі 93940,37 грн., витрати на проведення оцінки завданих збитків автомобілю в розмірі 1000,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 14300 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 93 940,37 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 9600 грн. витрат на правову допомогу 1292,40 грн. судових витрат.

31 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою перегляд заочного рішення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що відповідач не отримував копії позовної заяви, а тому був позбавлений можливості надати заперечення проти позову та відповідні докази. Неявка відповідача та його представника в судове засідання була обумовлена поважними причинами. Стягуючи з відповідача різницю між завданою шкодою та страховою виплатою ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», суд не залучив ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» як третю особу, не витребував у страховика копію звіту про оцінку майна та документів, на підставі яких здійснено розрахунок страхового відшкодування. В матеріалах справи наявні два звіти визначення вартості матеріального збитку, які містять різні висновки. Суд не мотивував чому саме та на підставі яких доказів взяв за основу один з наявних висновків спеціаліста та не прийняв до уваги інший. Подані до суду звіти про розмір вартості матеріального збитку не завірені належним чином, а тому не могли буті прийняті до уваги. Суд не звернув уваги на те, що моральна шкода також підлягала відшкодування за рахунок страховика. Вважає помилковим висновок суду в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 9600 грн., оскільки вони не були підтверджені документально.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 травня 2016 року о 14 год. 45 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем Jaguar, д.н.з. НОМЕР_3., по вул. Мечникова, 9, м. Києві при виїзді на дорогу з прилеглої території, не надав дорогу ОСОБА_3 який керував автомобілем НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень автомобілів.

Згідно постанови Печерського районного суду м.Києва від 07 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.23-24, т. 1).

Відповідно до звіту №2771 про визначення вартості матеріального збитку, складеного на замовлення ОСОБА_3 суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_4, станом на 09 червня 2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Audi A5, д.н.з. НОМЕР_1, становить 141 148,29 грн. (а. с. 25-40, т. 1).

За складання вказаного звіту ОСОБА_3 сплатив 500 грн. (а. с. 73, т. 1).

04 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 із заявою про актуалізацію складеного ним звіту №2771 (а. с. 94, т. 1).

Відповідно до звіту №3021-2771 про визначення вартості матеріального збитку складеного суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_4 станом на 04 листопада 2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Audi A5, д.н.з. НОМЕР_1, становить 143 440,37 грн. (а. с. 76-92, т. 1).

За складання вказаного Звіту позивач також сплатив 500 грн. (а. с. 127, т. 1).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на умовах договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно полісу №АЕ/3578148 від 17 листопада 2015 року, лімітом відповідальності 50 000 грн.

ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі проведеного розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № 203167 від 03 листопада 2016 року виплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування за мінусом франшизи в розмірі 49500,00 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3, стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в розмірі 93 940,37 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 9600 грн. витрат на правову допомогу.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП, що мала місце 27 травня 2016 року о 14 год. 45 хв. по вул. Мечникова, 9 в м. Києві, суд першої інстанції законно та обґрунтовано поклав на нього відповідальність за завдану внаслідок пошкодження автомобіля позивача шкоду. При цьому суд врахував розмір сплаченого ОСОБА_3 страхового відшкодування.

Колегія суддів відхиляє посилання на те, що суд не залучив до участі в справі ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» як третю особу, не витребував у страховика копію звіту про оцінку майна та документів, на підставі яких здійснено розрахунок страхового відшкодування, а також не мотивував чому він взяв до уваги звіт № 3021-2771, за наявності іншого звіту.

В матеріалах справи наявні докази звернення ОСОБА_3 до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, копії листів ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» адвокату позивача про виплату страхового відшкодування, оригінал страхового акта ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» №203167 від 03 листопада 2016 року та розрахунку страхового відшкодування (а. с. 182-190, 201-203, т. 1).

Доводи апелянта щодо незалучення судом ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» до участі в справі як третю особу не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Із розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №203167 вбачається, що сума страхового відшкодування була розрахована ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», виходячи із звіту суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 №2730 від 09 червня 2016 року. Згідно даного звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить 141 148,29 грн. (а. с. 203).

Врахований ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" звіт та долучений до позовної заяви ОСОБА_3 звіт № 2771 про вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу складений одним й тим самим оцінювачем - суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_4

В обох звітах вартість відновлювального ремонту станом на 09 червня 2016 року визначена у сумі 141 148,29 грн. Також, як вбачається з матеріалів справи, звіт №2771 та звіт №3021-2771 не є різними актами оцінки. Звіт №2771 визначає вартість відновлювального ремонту станом на 09 червня 2016 року, а звіт №3021-2771 складений на підставі заяви позивача про актуалізації звіту №2771 станом на 04 листопада 2016 року. Саме цим і обумовлена різниця в сумах вартості відновлювального ремонту транспортного засобу - згідно звіту №2771 станом на 09 червня 2016 року - 141 148,29 грн., та згідно звіту №3021-2771 станом на 04 листопада 2016 року - 143 440,37 грн.

Відповідачем ОСОБА_2 не навів доводів на спростування звіту суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 Питання про призначення відповідної експертизи відповідач перед судом не порушував.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що завдана ОСОБА_3 моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок страховика. Законом України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди (ст. 26-1 Закону).

Предметом позову ОСОБА_3 визначено відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується також із визначеним судом розміром відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до суду першої інстанції було надано договір про надання правової допомоги від 28 листопада 2016 року, укладений із адвокатом Власюк К.П., акт здачі-приймання виконаних послуг від 28 листопада 2016 року, копію ордера, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, рахунки-фактури та квитанції від 07 грудня 2016 року та 09 грудня 2016 року про оплату послуг з надання правової допомоги в сумі 10 000 грн. (а. с. 150-158, 178-181, т. 1). Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача Власюк К.П. підготувала та подала позовну заяву, направляла адвокатські запити, приймала участь в судових засіданнях 08 лютого 2017 року, 21 березня 2017 року, 24 травня 2017 року (а. с. 4-11 ,182-185, 187, 192, 217-218, т. 1). Відповідно до наданих суду квитанцій за надання правової допомоги за договором, укладеним із адвокатом Власюк К.П., позивач сплатив 20 000 грн.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу понесених витрат на правову допомогу. Виходячи із витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача 9600 грн.

Апелянтом не спростовано наведені судом розрахунки розміру витрат на правовому допомогу. Доводи апеляційної скарги про те, що витрати на правову допомогу, про відшкодування яких заявлено позивачем, не підтверджені документально, спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі договору про правову допомогу, залишити без задоволення, а заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2018 року.

Головуючий Шебуєва В.А.

Судді Чобіток А.О.

Українець Л.Д.