АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/55/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: представників ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника Хмельницької міської ради Колокольникова О.М.,

представника ОСОБА_8 ОСОБА_9,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/25047/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року (суддя Мороз В.О.) у справі за позовом ОСОБА_4 до Хмельницької міської ради, ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання незаконним і скасування рішення та свідоцтва про право власності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

16 грудня 2016 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 1977 року він є власником 3/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1, що розташовані на земельній ділянці площею 910 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 22 травня 1997 року №1598 йому передано у користування земельну ділянку площею 0,027 га для обслуговування житлового будинку із загальної площі 0,089 га, що рахується за домоволодінням. На підставі рішення сесії Хмельницької міської ради від 14 грудня 2011 року №23 йому видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0270 га.

З часу набуття у власність частини будинку на рівні з іншими співвласниками домоволодіння користується також надлишком земельної ділянки у розмірі 619,85 кв.м, що був встановлений в результаті замірів земель забудованих кварталів (квартал АДРЕСА_2) і переданий у тимчасове користування попередніх співвласників житлового будинку у 1953 році.

Рішенням 42 сесії Хмельницької міської ради від 17 вересня 2014 року №46 передано ОСОБА_8 безкоштовно у власність земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 0,015 га. 27 листопада 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Хмельницького місьрайонного управління юстиції Хмельницької області видано свідоцтво про право власності ОСОБА_8 на цю земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Вважає незаконним набуття відповідачем земельної ділянки у власність у зв'язку з тим, що частина цієї земельної ділянки накладається на земельну ділянку площею 619,85 кв.м, якою він фактично користується. Право користування надлишками земельної ділянки зберігається за ним до отримання ним самим правовстановлюючих документів. Крім того, цільове призначення земельної ділянки ніколи не змінювалося, відповідно вона не могла бути надана для ведення особистого селянського господарства.

Тому, позивач просив визнати незаконними і скасувати пункт 3.3 рішення сорок другої сесії Хмельницької міської ради від 17 вересня 2014 року №46 в частині передачі ОСОБА_8 безкоштовно у власність земельної ділянки площею 0,015 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер НОМЕР_2) для ведення особистого селянського господарства, а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 на вказану земельну ділянку, видане ОСОБА_8 27 листопада 2014 року Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року в позові відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги, що виявлений надлишок земельної ділянки у розмірі 619,85 кв.м. був залишений у тимчасове користування співвласників домоволодіння по АДРЕСА_1). Він не відмовлявся від права користування цією земельною ділянкою і вона не вилучалася органами місцевого самоврядування. Відповідно приватизація спірної земельної ділянки відбулася з порушенням його права.

У засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали. Представники відповідачів визнали її необґрунтованою у повному обсязі.

Інші учасники судового процесу не з'явилися, про розгляд справи

належним чином повідомлені.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 1977 року ОСОБА_4 є власником 3/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1), що розташовані на земельній ділянці площею 910 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 22 травня 1997 року №1598 позивачу передано у користування земельну ділянку площею 0,027 га для обслуговування житлового будинку із загальної площі 0,089 га, що рахується за домоволодінням. На підставі рішення сесії Хмельницької міської ради від 14 грудня 2011 року №23 ОСОБА_4 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0270 га.

Рішенням Хмельницької міської ради від 05 березня 2014 року №50 ОСОБА_8 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 150 кв.м по АДРЕСА_4

Рішенням Хмельницької міської ради від 17 вересня 2014 року №46 затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 150 кв.м по АДРЕСА_3 кадастровий номер НОМЕР_2.

27 листопада 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 0,015 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для індивідуального садівництва і видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Наведене підтверджується матеріалами справи, а саме копіями рішень виконавчого комітету міської ради і сесії міської ради, державного акта на право на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, і не заперечується сторонами.

При відмові в позові суд виходив з того, що при одержанні відповідачем земельної ділянки у власність дотримані вимоги закону. ОСОБА_4 не надав доказів порушення його права, а саме правомірності використання ним земельної ділянки у більшому розмірі, ніж закріплена за домоволодінням і того, що надана у власність ОСОБА_8 земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 у будь-якій частині накладається на земельну ділянку позивача або земельну ділянку площею 619,85 кв.м (надлишок), яка у 1954 році була передана у тимчасове користування співвласників домоволодіння.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Зазначений порядок був дотриманий при отриманні ОСОБА_8 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_4

На підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу ч. 1 і ч. 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи і пояснень представників позивача у засіданні апеляційного суду, ОСОБА_4 користується земельною ділянкою площею 0,0270 кв.м., переданою йому у власність, і надлишком земельної ділянки у розмірі 619,85 кв.м

Позивач не надав доказів правомірності використання земельної ділянки більшого розміру, ніж закріплена за домоволодінням АДРЕСА_1 і того, що надана у власність ОСОБА_8 земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 у будь-якій частині накладається на земельну ділянку позивача або земельну ділянку площею 619,85 кв.м, яка у 1954 році була передана у тимчасове користування співвласників домоволодіння НОМЕР_4.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК Української РСР 1970 року в редакції, яка була чинною з часу набуття позивачем права власності на частину домоволодіння 15 березня 1977 року до 15 березня 1991 року, коли Кодекс втратив чинність, право землекористування громадян, які проживають в містах і селищах міського типу засвідчується записами в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад.

Статтею 24 ЗК України 1990 року було визначено, що право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Право користування надлишком земельної ділянки у встановленому законом порядку позивачем не оформлено.

Рішення Хмельницького міськвиконкому №4 від 09 лютого 1954 року (а.с. 210) про затвердження матеріалів міськбюро техначної інвентаризації по обміру земель забудованих кварталів, у тому числі й кварталу №140, відповідно до якого по АДРЕСА_1) зареєстровано землекористування за землекористувачам земельною ділянкою площею 910 кв.м; земельна ділянка у розмірі 619,85 кв.м (надлишок) підлягає вилученню і зарахуванню у Міськземфонд, але залишена в тимчасове користування, не може бути визнано належним доказом підтвердження права позивача на користування земельною ділянкою площею 619,85 кв.м.

Під час розгляду справи встановлено, що на час прийняття зазначеного рішення співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 а відповідно і землекористувачами були ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_15

ОСОБА_4 у 1977 році придбав 3/10 частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель у ОСОБА_16 Доказів того, що остання на час укладення договору купівлі-продажу користувалася земельною ділянкою у розмірі 619,85 кв.м чи її частиною не надано.

Не надано також доказів того, що передана у власність ОСОБА_8 земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 у будь-якій частині накладається на земельну ділянку позивача або земельну ділянку площею 619,85 кв.м (надлишок).

У зв'язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про набуття ОСОБА_4 права користування надлишками земельної ділянки і порушення його права при передачі земельної ділянки по АДРЕСА_3 у власність відповідача.

Судове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.В. Купельський

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай