Провадження №2/760/227/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з відповідача страхове відшкодування на свою користь в сумі 51000,00 грн., та на користь малолітнього ОСОБА_2 51000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.12.2015 року між відповідачем ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «Логістик МТС» було укладено договір №95/15/НСТ/Ц7 обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків, згідно п. 5 якого, застрахованими особами є працівники страхувальника, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях (водії), прийняті на роботу на відповідну посаду згідно письмового наказу керівника підприємства згідно з додатком №1 до договору, який є його невід'ємною частиною.

Під №36 в якості застрахованої особи було зазначено ОСОБА_4, який є чоловіком позивача та батьком малолітнього ОСОБА_5

Водій ОСОБА_5 був направлений в службове відрядження терміном на 17 календарних днів з 15.01.2016 року по 31.01.2016 року з автотранспортного підрозділу ТОВ «Логістик МТС» в м. Умань Черкаської області до м. Іллічівськ Одеської області для транспортування вантажу автомобілем НОМЕР_1.

Вночі 23.01.2016 року близько 03.00 год. ночі водії ТОВ «Логістик МТС» в тому числі і водій ОСОБА_4 зупинилися поблизу смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області для нічного відпочинку та приблизно 08.00 год. колегами було виявлено в кабіні автомобіля НОМЕР_1 тіло ОСОБА_4 без ознак життя та працюючий газовий балон-обігрівач.

Комісією Головного управління Держпраці в Одеській області було проведено спеціальне розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, за результатами якого складено акт від 20.04.2016 року та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 20.04.2016 року.

В обох актах в якості причини нещасного випадку зазначена особиста необережність потерпілого.

На заяву позивача до відповідача про виплату страхового відшкодування по нещасному випадку, що стався з її чоловіком було отримано відповідь про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування, у зв'язку із тим, що випадок настав в результаті особистої необережності потерпілого.

Позивач вважає зазначену відмову неправомірною, посилаючись на те, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування.

При цьому, навмисних дій ОСОБА_4 не виявлено.

Зазначена подія є нещасним випадком, у зв'язку із чим позивач вважає, що відповідач повинен виплатити страхове відшкодування, яке сталося внаслідок смерті застрахованого її чоловіка внаслідок нещасного випадку на транспорті.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2., в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просила провести розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що випадок, який стався 23.01.2016 року, не є страховим та не підпадає під ознаки нещасного випадку на транспорті.

Зазначений випадок стався внаслідок порушення встановлених норм Інструкції охорони праці, Закону України «Про охорону праці» ОСОБА_4

На підставі викладеного, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу є правомірною, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Врахувавши заяву позивача ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифікату).

Встановлено, що 14.12.2015 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «Логістик МТС» було укладено договір обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №95/15-НСТ/Ц7, відповідно до п. 36 Переліку застрахованих осіб, додатку №1 до договору страхування, застрахованою особою є ОСОБА_4, який є чоловіком позивача ОСОБА_1 та батьком малолітнього ОСОБА_2

Відповідно до п. 15.1 договору страхування, нещасний випадок на транспорті - короткочасна, раптова, непередбачувана подія, що призвела до розладу здоров'я або смерті (загибелі) застрахованої особи (водія) під час обслуговування ним транспортного засобу, а саме дорожньо-транспортна пригода, стихійне лихо (повені, бурі, смерч, цунамі, зливи, град, обвал, лавини, вихід підґрунтових вод, паводок, сель, удар блискавки, осідання ґрунту тощо), падіння дерев та інших предметів, напад на транспортний засіб тварини, пожежа чи самозаймання транспортного засобу.

Згідно п. 15.2 договору страхування, страховим випадком за цим договором визнаються випадки, вказані в розділі 6 цього договору, які стали наслідком зазначеної в п. 15.1 договору, що сталася під час його дії та не є виключенням та/або обмеженням страхування. Факт настання нещасного випадку підтверджується документами компетентних органів у встановленому чинним законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи водій ОСОБА_5 був направлений в службове відрядження терміном на 17 календарних днів з 15.01.2016 року по 31.01.2016 року з автотранспортного підрозділу ТОВ «Логістик МТС» в м. Умань Черкаської області до м. Іллічівськ Одеської області для транспортування вантажу автомобілем НОМЕР_1.

Вночі 23.01.2016 року близько 03.00 год. ночі водії ТОВ «Логістик МТС» в тому числі і водій ОСОБА_4 зупинилися поблизу смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області для нічного відпочинку та приблизно 08.00 год. колегами було виявлено в кабіні автомобіля НОМЕР_1 тіло ОСОБА_4 без ознак життя та працюючий газовий балон-обігрівач.

У зв'язку із зазначеною подією позивач звернулась до відповідача про виплату страхового відшкодування по нещасному випадку, що стався з її чоловіком та було отримано відповідь про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування, у зв'язку із тим, що випадок настав в результаті особистої необережності потерпілого.

Позивач вважає зазначену відмову неправомірною, посилаючись на те, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування.

Таких дій встановлено не було, у зв'язку з чим позивач просила стягнути з відповідача страхове відшкодування на свою користь в сумі 51000,00 грн., та на користь малолітнього ОСОБА_2 51000,00 грн., на що слід зазначити наступне.

Згідно п. 15.4.3 договору страхування, не відноситься до страхових випадки, якщо вони відбулися в результаті вчинення застрахованою особою навмисних дій та/або грубої необережності, що призвели до настання нещасного випадку.

Відповідно до п. 14.3 договору страхування, грубою необережністю застрахованої особи за договором вважається вчинення дій або утримання від вчинення дій (бездіяльність), внаслідок яких настав страховий випадок, якщо особа припускала, що вони могли призвести до страхового випадку, але легковажно розраховувала на їх відвернення, та/або не припускала наслідків своїх дій чи бездіяльності, хоча повинна і могла їх передбачити (наприклад, невиконання правил безпеки при користуванні механізмами, обладнанням, невжиття заходів щодо безпеки, обов'язок виконання яких передбачений діючим законодавством України чи підзаконними актами; вчинення дій прямо заборонених діючим законодавством чи підзаконними актами тощо).

Як вбачається з договору страхування, договір укладено відповідно до Закону України «Про страхування», Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 року за №959.

Відповідно до п. 9 Положення, перевізник на кожний нещасний випадок, що стався із застрахованим на транспорті, повинен скласти акт про нещасний випадок, що стався із застрахованим водієм, за формою Н-1, що передбачена порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві.

Додатком №4 «Порядку проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» від 30.11.2011 року №1232 затверджено Форму Н-1 та класифікатор для її заповнення.

Обставини, за яких стався нещасний випадок та вид події зазначається в п. 6 Форми Н-1 згідно з Класифікатором.

Розділом 1 Класифікатору наведений перелік видів подій, що призвели до нещасного випадку. Пригоди (події) на транспорті передбачені за кодом 01. Детальний перелік наступний: 01.1 дорожньо-транспортна пригода на дорогах (шляхах) загального користування, у тому числі: 01.1.1 - наїзд транспортних засобів на потерпілого, 01.2 - дорожньо-транспортна пригода на території підприємства, у тому числі: 01.2.1 наїзд транспортних засобів на потерпілого, 01.3 авіаційна подія, 01.4 морська та річкова подія, 01.5 транспортна подія на залізничному транспорті.

Відповідно до п. 10.1 акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1), ОСОБА_4 водій автотранспортних засобів ТОВ «Логістик МТС» порушив вимоги п.п. 1.3.2 розділу 1 Інструкції з охорони праці №4 для водія автотранспортних засобів ТОВ «Логістик МТС», а саме: не дбав про особисту безпеку і здоров'я в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території автотранспортного підрозділу. Згідно з п. 6 Форми Н-1, вид події згідно з класифікатором - для шкідливих і токсичних речовин, код 07, смерть настала внаслідок гострого отруєння оксидом вуглецю.

Відповідно до п. 4.3.1 акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 23.01.2016 року о 08.00 год. в ТОВ «Логістик МТС», затвердженого Головним управлінням Держпраці в Одеській області 20.04.2016 року встановлено, що причиною нещасного випадку є особиста необережність потерпілого, а саме: порушення п.п. 1.3.2 розділу 1 Інструкції з охорони праці №4 для воді автотранспортних засобів ТОВ «Логістик МТС». Також, вказаним висновком комісії згідно з розділом 6 встановлено: дії або бездіяльність ОСОБА_4 призвели до настання нещасного випадку.

Отже, відповідно до вказаних актів, встановлено вид події - дія шкідливих і токсичних речовин з кодом 07, а не пригода (подія) на транспорті за кодом 01, що підтверджує, що дана подія не підпадає під ознаки нещасного випадку на транспорті.

Крім того, зазначено, що нещасний випадок настав через дії або бездіяльність ОСОБА_4, причиною якого є «особиста необережність потерпілого».

Таким чином, документально підтверджено, що причиною нещасного випадку є особиста необережність потерпілого, що у відповідності до п. 15.4.3 договору страхування не відноситься до страхового випадку.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Отже, зважаючи на те, що дана подія не є страховим випадком, то підстави для здійснення виплати страхового відшкодування відсутні.

Що стосується посилань позивача, на те, що законом не передбачено відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав грубої необережності, то суд не приймає їх до уваги з огляду на наступне.

Згідно з п. 5 Положення, відносини між перевізниками та страховиками щодо страхування пасажирів і водіїв визначаються укладеними між ними договорами доручення та договором страхування.

Відповідно до п. 7 Положення страховим випадком є: а) загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті; б) одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановлені йому інвалідності; в) тимчасова втрата застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті.

Якщо випадки зазначені у пунктах а), б), в) цього пункту сталися внаслідок неправомірних або навмисних дій застрахованого, вони не вважаються страховими і страхова сума при цьому не виплачується.

Як було зазначено вище, актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1) та актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком встановлено, що ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 1.3.2 розділу 1 Інструкції з охорони праці №4 для водія автотранспортних засобів ТОВ «Логістик МТС».

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов'язаний дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту.

Таким чином, настання випадку внаслідок порушення встановлених норм Інструкції з охорони праці, Закону України «Про охорону праці» ОСОБА_4 є підтвердженням того, що випадок настав внаслідок його неправомірних дій та у відповідності до п. 7 Положення не вважається страховим.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач вважаючи відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування неправомірною, зверталась до Уповноваженого органу (Нацкомфінпослуг) зі скаргою на дії ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

За результатами розгляду звернення позивача, Нацкомфінпослуг надано роз'яснення про відсутність у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», згідно з умовами договору страхування, підстав для виплати позивачу страхового відшкодування, що підтверджується відповіддю №8550/13-8 від 29.11.2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довела тих обставини на які посилалась як на підставу своїх вимог, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про страхування», ст.ст. 979, 988, 990 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя