Справа № 502/1780/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О. А.,

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

Кілійської міської ради

про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності за спадщиною

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності за спадщиною позивачем. З позовної заяви, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4, який на час смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1. Позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом, після смерті ОСОБА_4 Спадщина, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 прийняв позивач в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, тобто фактично оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем. ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, однак у свідоцтві про народження в графі «батько» вказано - рос. «ОСОБА_4», замість «ОСОБА_4». Таким чином, ОСОБА_2 має право на спадщину, а саме на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1. ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 було надано відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на право приватної власності, право на будівництво житлового будинку за вказаною адресою. Правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні. При зверненні ОСОБА_2 до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому було рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Інших спадкоємців, які претендують на спадщину, не має.

В зв'язку з зазначеним, представник позивача просив суд:

- встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4, 1928 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, як між батьком та сином;

- встановити факт належності житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, який складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 62,4 кв. м., житловою площею 40,2 кв. м.), літ. Б - кухня, літ. В - сарай, літ. Г - гараж, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, літ. № 1-5;I - надвірні споруди в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

На дату розгляду справи представником позивача було надано заяву, відповідно до якої він підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача - Кілійської міської ради, в судове засідання не прибув, надав заяву про підтримання позовних вимог позивача та просив розглянути справу у межах чинного законодавства України, за його відсутності.

На підставі письмових заяв усіх учасників справи, в зв'язку з визнанням відповідачем позову суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з паспорту серії НОМЕР_1, виданого 23 березня 1998 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, місце проживання позивача по справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 - з 20 листопада 1975 року.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2, виданого Кілійськм Рай бюро ЗАГС Одесьукої області, - рос. «ОСОБА_4» та рос. «ОСОБА_7» є батьками рос. «ОСОБА_2», ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3, виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 541, ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2, були зареєстровані та проживали в АДРЕСА_1, вказаний факт проживання підтверджується записом у будинковій книзі.

ОСОБА_4, 22.11.1955 р. було надано відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на право приватної власності, право на будівництво житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» 10.04.2017 р., житловий будинок по АДРЕСА_1складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 62,4 кв. м., житловою площею 40,2 кв. м.), літ. Б - кухня, літ. В - сарай, літ. Г - гараж, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, літ. № 1-5;I - надвірні споруди.

З довідки комунального підприємства Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» від 11.05.2017 р. вбачається, що ОСОБА_4 є власником 1/1 частки житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на право приватної власності.

Рішенням Виконавчого комітету Кілійської міської ради № 282 від 23.10.2017 р. змінено адресу житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що значиться по АДРЕСА_1 на адресу: АДРЕСА_1.

Як вбачається з листа від 21.09.2017 р. № 594/01-16, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу Богачова Н.М. на підставі звернення ОСОБА_2 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 роз'яснила, що оскільки в прізвищах сторін присутні несумісності, не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, за їх відсутності питання оформлення спадщини вирішується в судовому порядку. Спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не заведена.

Щодо вимог відносно встановлення факту родинних відносин, суд виходить з наступного:

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року) доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Оскільки з досліджених в судовому засіданні доказів достовірно встановлено, що позивач проживав спільно зі спадкодавцем з 1975 року до дня смерті ОСОБА_4 суд вважає вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Щодо встановлення факту належності житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок суд виходить з наступного:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності спадкодавцеві ОСОБА_4 житлового будинку, який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З досліджених доказів судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, є позивач, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, який прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Судом також встановлено, що в зв'язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв'язку з чим їх право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 81, 207, 259, 263-265, 315 ЦПК, ст. ст. 16, 1261 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4, 1928 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, як між батьком та сином.

Встановити факт належності житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, який складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 62,4 кв. м., житловою площею 40,2 кв. м.), літ. Б - кухня, літ. В - сарай, літ. Г - гараж, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, літ. № 1-5;I - надвірні споруди в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников