Дата документу 16.01.2018
Справа № 334/3732/16-ц
Провадження № 2/334/230/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого-судді Ісакова Д.О.,

при секретарі Гопка Л.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк в особі філії «Запорізьке Регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ "Приватбанк" в особі філії «Запорізьке Регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з майна, в якому вказав, що на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19.08.2010р. у справі № 2-940/2010р. за позовом ВАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором в сумі 1103131,78грн. було відкрите виконавче провадження ВП №28342072.

В ході його виконання була продана належна йому на праві власності квартира, кошти від продажу якої були направлені на погашення суми боргу.

Оскільки цих коштів було недостатньо для погашення всієї суми боргу, постановою державного виконавця від 16.09.2011р. було накладено арешт на кошти, що належать йому на розрахункових рахунках в ЗРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Запоріжжя, МФО 313399, ПАТ «Правекс-Банк», МФО 321983, АТ «ТАСкомбанк», МФО 339500.

У відповідності до п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Арешт на майно боржника може бути накладений як під час відкриття виконавчого провадження, так і в процесі здійснення інших виконавчих дій шляхом, зокрема винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або в інших фінансових установах.

Статею 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у випадку, зокрема (п.8), коли коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом встановлених законом строків (строк пред'явлення до виконання виконавчого документа, перебіг якого розпочався до 9 березня 2011 року, а виданого після цієї дати, встановлюється на момент їх видачі, тобто три роки для виконавчих листів - пункт 4 Розділу 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-УІ «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)").

На підставі вищевказаного, державним виконавцем було повернуто виконавчий документ стягувачу.

Втім, стягувач більше не звертався до виконавчої служби з заявою про стягнення частини суми, що залишилась непогашеною після продажу квартири. Така заява могла бути ним подана в межах строку, визначеного законом для подання виконавчих документів до виконання. Цей строк на даний час вже сплив.

Отже, борг вважається погашеним.

У ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

В усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ст.60 Закону).

Стягувач в установлені строки більше не звертався з вимогою про подальше виконання рішення суду, тому ми вважаємо, що подальше перебування коштів, що обліковуються на поточних рахунка у зазначених вище банківських установах, під арештом порушують права ОСОБА_1 як власника, оскільки є перешкодою для їх використання.

На даний час виконавче провадження знаходиться в архіві державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст.114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцем знаходження цього майна. Це виключна підсудність. В даному випадку грошові кошти, які також визнаються майном, знаходяться на поточному рахунку, відкритому у філії «Запорізьке РУ ПАТ КБ «Приватбанк» (м.Запоріжжя, пл.Інженерна, що в Дніпровському районі м.Запоріжжя.

Просить зняти арешт з коштів, що обліковуються на поточних рахунках в філії «Запорізьке Регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Запоріжжя відкритих на ім'я ОСОБА_1, ІПН - НОМЕР_1.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Втім, під час розгляду справи надав суду заяву про застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом. Посилався на те, що позивач дізнався у вересні 2011 року про арешт рахунків, а до суду звернувся з позовом про зняття арешту з рахунків лише у червні 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку, що є додатковою правовою підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, у своїй запереченнях зазначив, що позивачем пред`явлені вимоги до неналежного відповідача, а саме філії «Запорізьке регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк». Так, відповідно до ч.2 ст. 30 ЦПК України відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а виходячи зі змісту та положень Закону України «Про банки і банківську діяльність « будь-яка філія будь-якого банку в Україні не є та й не може бути юридичною особою, бо тільки головна установа банку є юридичною особою. Таким чином, належним відповідачем по справі є ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вважає, що правових підстав для зняття арешту немає, оскільки рішення суду не виконане. Такого визначення як «борг вважається погашеним» через неможливість повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання у відділ державної виконавчої служби положення Закону України «Про виконавче провадження» не містить.

Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» невірно зазначено у якості відповідача. Відповідачем у даній справі повинен бути ВТБ Банк, бо в інтересах цього кредитору було накладено арешт на поточний рахунок. ПАТ КБ «Приватбанк» повинен бути лише третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору по цій справі.

Станом на 22.03.2017 року залишок коштів на рахунку ОСОБА_1 становить лише 12 грн. 42 коп.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, надав суду інформацію щодо виконання виконавчого листа № 2-940/2010р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "ВТБ Банк" заборгованості в розмірі 1103131,78грн.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя № 2-940/2010 від 15 серпня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором у сумі 1057349 грн. 95 коп., судовий збір у сумі 1700 грн. та витрати на інформаціно-технічне забезпечення у сумі 120 грн.

На виконання вказаного рішення державним виконавцем було відкрито виконавче провадження 06.06.2011 року.

Постановою старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_4 від 16.09.2011 року накладено арешт на кошти ОСОБА_1, що знаходяться на розрахункових рахунках ЗРУ КБ «ПриватБанк» м.Запоріжжя.

28.03.2012 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакцій від 04.11.2010р. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя № 335/3482/13-ц від 14.05.2013 року заява ТОВ "Кредекс Фінанс" про заміну стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ "ВТБ Банк" на ТОВ "Кредекс Фінанс" залишена без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/3529/13 від 25.06.2013 року апеляційна скарга ТОВ "Кредекс Фінанс" була задоволена частково, вищевказану ухвалу було скасовано з передачею справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи в суді першої інстанції, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя № 335/6684/13-ц від 30.09.2013 року заява ТОВ "Кредекс Фінанс" залишена без задоволення. Ухвала набрала законної сили 04.12.2013 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя № 335/3065/14-ц від 06.05.2014 року аналогічна заява про заміну стягувача у виконавчому провадженні за заявою ТОВ "Фінансова компанія "Довіра і Гарантія" була залишена без задоволення. Ухвала набрала законної сили 12.05.2014 року.

Останнє рішення було прийнято на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя № 335/13078/14-ц від 14.11.2014 року за заявою ТОВ "Фінансова компанія "Довіра і Гарантія" про заміну стягувача у виконавчому провадженні, якою вказана заява залишена без задоволення. Ухвала набрала законної сили 20.11.2014 року.

Станом на 29.12.2017 року повторно виконавчий документ до відділу не надходив.

За повідомленням начальника Вознесенівського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області матеріали виконавчих проваджень, які були завершені з 2003 по 2013 рік у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання знищені відповідно до п.9.9-9.12 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5, Порядок зняття арешту з майна передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У відповідності до п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Арешт на майно боржника може бути накладений як під час відкриття виконавчого провадження, так і в процесі здійснення інших виконавчих дій шляхом, зокрема винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або в інших фінансових установах.

Статею 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) передбачено, що виконавчий документ, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у випадку, зокрема (п.8), коли коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом встановлених законом строків (строк пред'явлення до виконання виконавчого документа, перебіг якого розпочався до 9 березня 2011 року, а виданого після цієї дати, встановлюється на момент їх видачі, тобто три роки для виконавчих листів - пункт 4 Розділу 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-УІ «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)").

У ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

В усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Оскільки існування арешту на майно позивача порушує конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (ст.41 Конституції України), суд вважає за необхідне скасувати арешт на майно позивача, накладений державним виконавцем постановою від 16.09.2011 року.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до частини другої статті 114 ЦПК позови про зняття арешту з нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).

Наявність вказаного арешту порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає.

Приймаючи до уваги те, що правові підстави для арешту майна відсутні, та враховуючи те, що наявність арешту майна порушує права позивача, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 263 ЦПК України, ст.ст. 386, 392 ЦК України, Закону України "Про виконавче провадження", суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк в особі філії «Запорізьке Регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт з коштів, що обліковуються на поточних рахунках в філії «Запорізьке Регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», м.Запоріжжя, площа Інженерна, буд. 1, МФО 313399, відкритих на ім'я ОСОБА_1, ІПН - НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Д.О.Ісаков