АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 674/19/15-ц
Провадження № 22-ц/792/321/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Філіпчук О.С.,

з участю: представника позивача Москалюк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_5, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Дунаєвецька районна державна адміністрація Хмельницької області як орган опіки та піклування, про виселення за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року,

встановив:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_5, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення.

ПАТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 27 травня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_5 уклали кредитну угоду № 0805/105Д, за умовами якої банк надав останньому кредит у розмірі 35 000 доларів США строком до 26 травня 2018 року. В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_5 за кредитним договором ОСОБА_8 на підставі договору іпотеки від 27 травня 2008 року передав позивачеві в іпотеку житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 не виконав узятого на себе зобов'язання, внаслідок чого банк у судовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки. На теперішній час ОСОБА_7 і малолітня ОСОБА_6 проживають у житловому будинку та відмовляються звільнити його.

За таких обставин ПАТ КБ «Приватбанк» просило суд виселити ОСОБА_7 разом із малолітньою ОСОБА_6 з будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Суд залучив Дунаєвецьку районну державну адміністрацію Хмельницької області до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що спірний житловий будинок придбаний власником не за рахунок кредиту, внаслідок чого підстави для виселення відповідачів без надання їм іншого постійного житла відсутні.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому ПАТ КБ «Приватбанк» зазначило, що суд неправильно застосував чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, та не дав належної оцінки дослідженим доказам, у зв'язку з чим висновок суду про безпідставність позову є помилковим.

Заслухавши учасника процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 27 травня 2008 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_5 уклали кредитну угоду № 0805/105Д, за умовами якої банк надав останньому кредит на споживчі цілі у розмірі 35 000 доларів США на строк до 26 травня 2018 року під 18% річних.

В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_5 за кредитним договором ОСОБА_8 на підставі договору іпотеки від 27 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області Григорєвим С.В., передав позивачеві в іпотеку житловий будинок по АДРЕСА_1

ОСОБА_5, не виконав своїх обов'язків за кредитним договором, внаслідок чого рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 січня 2011 року звернуто стягнення на спірний житловий будинок шляхом його продажу банком іншій особі - покупцеві з правом укладення позивачем договору купівлі-продажу від імені ОСОБА_8

На теперішній час ОСОБА_7 і малолітня ОСОБА_6 проживають у будинку та відмовляються звільнити його.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР.

В силу ч. 2 ст. 109 Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі Закону № 898-IV застосовуються як положення ст. 40 цього Закону, так і норми ст. 109 ЖК Української РСР.

ОСОБА_8 не придбавав житловий будинок за рахунок кредитних коштів, тому виселення відповідачів з житлового будинку не можливе без надання їм іншого постійного житла, яке має бути зазначене в рішенні суду.

ПАТ КБ «Приватбанк» на вказав на таке житлове приміщення, внаслідок чого його позов не підлягає задоволенню.

Давши належну оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов банку є безпідставним.

Посилання ПАТ КБ «Приватбанк» на неправильне застосування судом норм матеріального права є помилковими.

Не спростовують висновки суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 лютого 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Артемчук В.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 44