АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/937/18 Головуючий у 1 інстанції - Яровенко Н.О.
Універсальний №755/4036/17 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня2018 року м.Київ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М.,Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в пордку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 і, керуючись ч.2 ст.556 ЦК України, просив ухвалити рішення, яким в порядку регресу стягнути з відповідачки на свою користь 61.612,83 грн., а також просив стягнути на свою користь витрати на правову допомогу у сумі 7.000 грн./а.с.2-4/.

Послався на те, що, відповідно до договору поруки №13028/с від 30.04.2013 року він поручився перед кредитною спілкою «Співдружність» за виконання ОСОБА_3 кредитних зобов»язань, які виникли на підставі кредитного договору від 30.04.2013 року на суму 80.000 грн. Узв»язку з цим, оскільки позичальниця ОСОБА_3 мала заборгованість перед указаною кредитною спілкою «Співдружність» за кредитним договором, він, позивач, на виконання свого договору поруки сплатив кредитору 61.612,83 грн., як борг відповідачки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року позов задоволено /а.с.69-72/.

В частині вимог стягнення витрат на правову допомогу у сумі 7.000 грн. позивачу відмовлено.

Указане рішення оскаржене сторонами.

Так, позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення в частині відмови щодо стягнення витрат у сумі 7.000 грн. на правову допомогу та задовольнити його позов у цій частині, а в решті рішення залишити без змін /а.с.82-84/.

ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, частково визнаючи позовні вимоги, в апеляційній скарзі просить змінити рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, стягнувши на користь позивача ОСОБА_1 в порядку регресу кошти у сумі 10.890 грн.80 коп., оскільки, на думку скаржника, його позовні вимоги на суму 61.612,83 грн. не доведені в повному обсязі /а.с.95-102/.

Заслухаши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, та, відмовивши в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1, залишивши іншу частину рішення без змін.

Як слідує із матеріалів справи, 30.04.2013 року між кредитною спілкою «Співдружність» та ОСОБА_3 укладено договір кредитної лінії за №130428/с, відповідно до умов якого, кредитна спілка надала готівкою позичальниці 80.000 грн. на термін 24 місяці, що підтверджується видатковим касовим ордером від 30.04.2013 року /а.с.9/.

Сторонами за указаним кредитним договором передбачена сплата позичальником відсотків за користування кредитними коштами у рорзмірі 65,7% річних, або 0,18 за кожен день.

30.04.2013 року кредитна спілка «Співдружність» та ОСОБА_3 уклали додатковий договір до договору кредитної лінії №130428/с, згідно якого сторони домовились про зміну розміру фіксованої процентної ставки.

Згідно п.7.3. указаного кредитного договору, його сторонами передбачена сплата позичальником пені у розмірі 0,5% за кожен день прострочення від несплаченого своєчасно платежу, а також, за несвоєчасне повернення кредита та процентів сторонами передбачений штраф у сумі 50% від суми фактичного залишку на дату прийняття кредитором рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку.

Указаний кредит був забезпечений договорами поруки за №13028/с від 30.04.2013 року між КС «Співдружність», як кредитором, ОСОБА_3, як позичальником, та поручителями ОСОБА_1 і ОСОБА_4, з кожним поручителем окремо, згідно якого указані поручителі поручились перед кредитною спілкою «Співдружність» за виконання ОСОБА_3 кредитних зобов»язань перед КС «Співдружність» /а.с.10,11/.

Оскільки позичальниця ОСОБА_3 не виконувала належним чином свої боргові зобов»язання за указаним кредитним договором, за позовом кредитної спілки «Співдружність» з ОСОБА_3, солідарно з неї та її поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 25.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 19.04.2016 року, стягнуто кредитну заборгованість у загальній сумі 12.079,48 грн, з урахуванням заборгованості по тілу кредита, за відсотками та неустойку/а.с.12-14, 15-17/.

На виконання зазначеного судового рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 25.12.2014 року Державною виконавчою службою Шевченківського РУЮ у м.Києва було відкрите виконавче провадження за №46980571 від 27.03.2015 року, яке постановою від 03.12.2015 року закрите у зв»язку з погашенням боргу а.с.18.19/.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, того ж дня, 30.04.2013 року між кредитною спілкою «Співдружність» та ОСОБА_1 також було укладено кредитну угоду за №130427/с.

Вимагаючи стягнення з ОСОБА_3 61.612,83 грн., позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він, як поручитель, сплатив указану суму на користь кредитної спілки «Співдружність» в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 за її кредитним договором №130428/с від 30.04.2013 року. На підтвердження своїх доводів позивач представив суду платіжні чеки /а.с.20/.

Відповідно до ч.2 ст.556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов»язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов»язанні, в тому числі і ті, що забезпечували його виконання.

При дослідженні наданих позивачем суду чеків слідує, що позивачем ОСОБА_1 було сплачено в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за кредитним договором №130428/с від 30.04.2013 року, укладеним між кредитною спілкою «Співдружність» та ОСОБА_3 наступні суми:

- 29.07.2013 року - 3.600 грн. (за відсотками)

- 26.09.2013 року -2.880 грн. (за відсотками)

- 25.10.2013 року - 2.520 грн. (за відсотками)

- 26.06.2013 року - 6.666,67 грн. (за тілом кредита)

- 22.07.2013 року - 6.666,67грн.(за тілом кредита)

- 26.09.2013 року - 6.666,67грн. (за тілом кредита)

- 25.10.2013року - 6.666,67грн.(за тілом кредита).

А також 15.07.2015 року ОСОБА_1 було сплачено за виконавчим листом за №46980571 від 27.03.2015 року заборгованість у відповідності з ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 19.04.2016 року у сумі 12.079,48 грн.

Всього, таким чином, відповідно до наданих суду доказів, сума сплачена ОСОБА_1, як поручителем за кредитними зобов»язаннями ОСОБА_3, складає 57.652 грн.83 коп., яку і належить стягнути з відповідачки на користь позивача.

Наданий позивачем чек на суму 3.960 грн. від 26.06.2013 року суд не бере до уваги, оскільки з цього чека слідує, що цей борг за відсотками був сплачений особисто позичальницею ОСОБА_3. Крім того, з указаного чека слідує, що номер картки рахунка відправника не відповідає номеру картки, з якої здійснювались інші всі вище зазначені грошові відправлення від імені ОСОБА_1.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи скаржника ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, відносно того, що позивач ОСОБА_1 не зобов»язаний був сплачувати борг за ОСОБА_3, оскільки до нього не було пред»явлено будь-яких претензій і вимог сплачувати ці кошти. Так, суд вважає, що із аналізу ч.2 ст.556 ЦК України не слідує, що поручитель, перш ніж погасити борг за свого боржника, за якого він поручився, повинен отримати якусь вимогу про погашення цього боргу, оскільки для цього достатньо лише наявності боргових зобов»язань позичальника перед кредитором.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення, оскільки суд першої інстанції не повно з»ясував обставини справи, включивши в суму позовної вимоги борг, що складає 3.900 грн., який, виходячи із мотивів, викладених у цій постанові, не підлягає стягненню.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи.

В частині відмови у позові про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 7.000 грн. колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції в цій частитні рішення поставлене на повно та всебічно з»ясованих обставинах.

Відповідно до ст.133 ЦК України до судових витрат відносяться, зокрема витрати, понесені на професійну правничу допомогу.

А, згідно до ст.15 ЦПК України представництво у суді, як вид професійниої правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом, на підтвердження чого, сторона позивача доказів не надала суду.

Крім того, ОСОБА_1 не надав суду розрахунку витрат його представника з урахуванням часу затраченого на виконання окремих функціональних дій на представництво інтересів позивача.

У зв»язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 367 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, задовольнити частково.

Змінити рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу, зменшивши суму стягнутих витрат в порядку регресу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 61.612 грн.83 коп. до 57.652(п»ятдесят сім тис.шістсот п»ятдесят дві) грн.53 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26 січня 2018 року.

Головуючий

Судді