Провадження № 2/521/100/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 січня 2018 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Гуревського В.К.,

за секретаря - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: Державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, із вимогою про визнання спільною сумісною власністю подружжя (ОСОБА_6 та ОСОБА_2) квартири АДРЕСА_1, як на майно, набуте під час шлюбу. Визнати долю ОСОБА_6 померлого 02 червня 2013 року, у власності на квартиру АДРЕСА_1, у розмірі ? від частини, належної ОСОБА_2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/16 частку квартири, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 02 червня 2013 року. Стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 02 червня 2013 року помер син позивачки - ОСОБА_7 в м. Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу Росії. З 23 жовтня 1985 року по день своєї смерті ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_9) ОСОБА_10. Від цього шлюбу є двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4. ОСОБА_7 проживав разом зі своєю сім'єю за адресою: АДРЕСА_3. Згодом будинок, де проживав син позивачки з сім'єю, розселили і його сім'я взамін колишнього житла отримала три окремі квартири: дві однокімнатні (1 - брату ОСОБА_2 та їх матері, 2 - ОСОБА_4), і одну трикімнатну.

Трикімнатна квартира дісталася сину позивачки та його сім'ї. Квартира розташована

адресою: АДРЕСА_4 та була оформлена 16 серпня 2004 року на ОСОБА_2. За життя ОСОБА_7 вказував, що він був присутній при купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_2, і давав згоду на придбання та оформлення її на свою дружину ОСОБА_2, будуючи міцні сімейні відносини та турбуючись за свою родину. З 1989 року ОСОБА_7 працював вахтовим методом в м. Новий Уренгой в Росії. Для проживання в Російській Федерації ОСОБА_7 був вимушений неодноразово зніматися з реєстраційного обліку за місцем мешкання та знову ставати на нього. За час праці за кордоном ОСОБА_7 постійно матеріально підтримував свою сім'ю, переказував їм гроші, що підтверджується довідками з банку та вказує на нормальні сімейні стосунки ОСОБА_7 з членами його сім'ї. З 2009 року ОСОБА_7 став постійно мешкати в м. Новий Уренгой, а з 05 липня 2011 року по день смерті у зв'язку з робочою необхідністю був зареєстрований в Російській Федерації. Не дивлячись на проживання в Росії, син позивачки продовжував підтримувати дружину, своїх дітей, надсилаючи їм гроші.

За цей час він перерахував близько 500000,0 російських рублів, що еквівалентно 150000,0 гривень за курсом НБУ. Грошові перекази від імені сина позивачки робила також вона та її донька - ОСОБА_11. Так як ОСОБА_7 офіційно перебував у шлюбі, хоч і останнім часом не проживав з відповідачем як чоловік та дружина, питання поділу жилої площі та майна, набутим за час шлюбу не поставало. Відносини з відповідачем в справі були добрими. Таким чином, ще за життя померлий син позивачки в законному порядку фактично набув права власності на ? частину квартири АДРЕСА_5, належну його дружині, відповідачці по справі. Після смерті сина, позивач вважає, що відкрилася спадщина на вказану частину квартири АДРЕСА_5, належну його дружині, відповідачці по справі.

Відповідно до ст. 1222 та ст. 1261 Цивільного кодексу України позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого сина. Крім позивачки до спадкоємця першої черги належать його дружина ОСОБА_2 та його діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Тобто, враховуючи той факт, що її померлий син фактично є власником ? частини вказаної квартири, та факт наявності в нього двох дітей та дружини, як спадкоємців першої черги за законом, то позивач є спадкоємцем 1/16 частини квартири АДРЕСА_6. У встановлений законом термін та порядок, позивач звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, та листом надане роз'яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, і рекомендовано звернутися до суду за оскарженням у відмові видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, виникла ситуація, за якою через бездіяльність спадкодавця щодо реєстрації нерухомого майна, у зв'язку з відсутністю обов'язку щодо його реєстрації на час володіння спадкодавцем цим майном, спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. Позивач має право на успадкування в рівній долі з усіма спадкоємцями першої черги спадкового майна (частини квартири АДРЕСА_7, належної відповідачу), від спадщини не відмовляється і бажає її прийняти. Зробити це не можу внаслідок відсутності у неї оригіналів документів, необхідних для видачі нотаріусом свідоцтва про право спадщину. Відповідачі зазначені документи мають, на її неодноразові прохання як особисто, так і в телефонному режимі та через представника, їх позивачці не надають, чим перешкоджають в реалізації її права на отримання спадщини. За викладених обставин позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав.

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду заперечення на позов, в якому просила відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі, зазначивши, що з 25 жовтня 1985 року ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 по день його смерті 02 червня 2013 року. Від цього шлюбу вони мають двох доньок: ОСОБА_4 та ОСОБА_5. В 2004 році відповідачка дійсно зі своєю сімєю проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, але можливість проживання в цій квартирі їм надав рідний брат відповідачки - ОСОБА_9, якому ця квартира належала на праві приватної власності. Спірна квартира придбана не за спільні кошти подружжя ОСОБА_5, а її кошти, які належали особисто відповідачці, отримані нею в дар від її брата - ОСОБА_9, які він отримав від продажу своєї квартири, виходячи з наступного.

Насправді квартира №1 в м. Одесі по вул. Воровського, буд. 71 була не розселена, зазначає позивачка в позові, а продана відповідачкою, яка діяла від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності, та замість неї за кошти, отримані від продажу вищевказаної квартири було придбано 3 квартири - квартира за адресою АДРЕСА_2, яка була оформлена на відповідачку; квартира за адресою: АДРЕСА_8, яка була оформлена на ім'я ОСОБА_4 та відповідачку в рівних частках; та квартира за адресою: АДРЕСА_9, яка була оформлена на імя матері відповідачки і ОСОБА_9.

Все це підтверджується доданими до цих заперечень копіями: - договору купівлі-продажу квартири №1 в м. Одесі по вул. Воровського, буд, 71 від 06 серпня 2004 року посвідченого державним нотаріусом Першої ОДНК ОСОБА_12 зареєстрований в реєстрі за №10-2534; - договору купівлі-продажу квартири №52 в м. Одесі по вул. Космонавтів, 21/1 від 27 липня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрований в реєстрі за №3924; - договору дарування квартири №38 в м. Одесі по вул. Варненська, буд, 10 в;д. 06,07.2004 року посвідченого державним нотаріусом Першої ОДНК ОСОБА_14, зареєстрований в реєстрі за №4-3276; - Також, 06 серпня 2004 року був укладений Договір купівлі-продажу квартири №115 в м ОСОБА_14 по вул. Цегляно-заводська, буд. 2а, посвідчений приватним нотаріусом Одеською міського нотаріального округу ОСОБА_15

Отже ОСОБА_9 надав довіреність своїй сестрі, відповідачці по справі, - ОСОБА_2, та доручив продати належну йому на праві приватної власності квартиру № 1 в м. Одесі по вул. Воровського, буд, 71, а гроші з продажу цієї квартирі вважати подарованими ним, та доручив придбати на ці гроші квартиру племінниці - ОСОБА_4, матері - ОСОБА_16, та самій відповідачці.

Саме так і зробила відповідачка, уклавши 07 липня 2004 року угоду з агентством нерухомості «Екліпс», в особі ОСОБА_17, за якою АН «Екліпс» зобов'язалося викупити квартиру №1 в м. Одесі по вул. Воровського, буд. 71 за 100000,0 тисяч доларів США, та знайти та придбати за ті кошти три окремі квартири, що і було зроблено на протязі липня - серпня 2004 року, що підтверджується доданими до цих заперечень договору про надання інформаційно-посередницьких послуг від 07 липня 2004 року, та угоди про укладення договору і передання завдатку від 05 липня 2004 року. Тому, позивачкою не доведено та не надано суду жодного доказу того що спірка квартира, була придбана на спільні кошти подружжя - відповідачки та ОСОБА_7, зароблені ними, або одним з них за час шлюбу.

При укладенні відповідачкою угоди з купівлі спірної квартири її чоловік - ОСОБА_7 дійсно був присутній та надав нотаріусу, відповідно до «Інструкції про вчинення нотаріальних дій», заяву про згоду на укладення його дружиною договору купівлі-продажу. Однак незрозуміло з яких підстав та міркувань, позивачка та її представник вважають таку заяву - згоду підтвердженням того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю. Згода є простим підтвердженням того факту, що один з подружжя діє за згодою іншого. Таким чином, квартира №52 в м. Одесі по вул. Космонавтів, буд. 21/1 не є і не може бути спільною сумісною власністю відповідачки з ОСОБА_7, ? частина цієї квартири не є спадковим майном, та позивачка не вправі претендувати на частину спірної квартири, і тому необхідно відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 надала до суду уточнену позовну заяву та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя (ОСОБА_7 та ОСОБА_2) ? квартири АДРЕСА_10, як на майно, набуте під час шлюбу. Визнати долю померлого сина позивача, ОСОБА_7, у власності на квартиру АДРЕСА_10, у розмірі ? від частини, належної ОСОБА_2, його дружині. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/16 частку квартири, що знаходиться за адресою: м. Одеса, квартира АДРЕСА_11, в порядку спадкування за законом після смерті сина позивача ОСОБА_7. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку квартири, що знаходиться за адресою: м. Одеса, квартира АДРЕСА_12, в порядку спадкування за законом після смерті мого сина, ОСОБА_7. Стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача.

Посилаючись на те, що під час судових засідань, представником відповідача було подано заперечення на позовну заяву «Про визнання права власності в порядку спадкування» з якого стало відомо, що за час шлюбу з померлим сином позивачки відповідачка набула право власності на житло, купивши разом з ОСОБА_4, в рівних долях квартиру АДРЕСА_13. При цьому, зазначаючи в своєму запереченні на позовну заяву, про те, що вказана квартира була саме придбана за кошти від продажу квартири АДРЕСА_14 (Воровського) у м. Одеса, відповідачка як доказ придбання квартири надала до суду копію договору дарування квартири квартиру АДРЕСА_13. Враховуючи той факт, що відповідачкою чітко зазначено, що квартира АДРЕСА_13 була саме придбана, а не подарована, і придбана за час шлюбу з померлим ОСОБА_7, то відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві загальної спільної власності, в рівних частках, що передбачено ст. 70 Сімейного Кодексу України.

Таким чином, ще за життя померлий син позивачки в законному порядку фактично набув права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_10, як на половину належної ? частини його дружині, відповідачці по справі. Після смерті сина, позивач вважає, що відкрилася спадщина на вказану частину квартири АДРЕСА_10. ОСОБА_1 є матір'ю померлого, та відповідно до ст. 1222 та ст. 1261 Цивільного кодексу України вона є спадкоємцем першої черги. Як уже було встановлено, крім неї до спадкоємця першої черги належать дружина померлого, ОСОБА_2 та померлого сина діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Тобто, враховуючи той факт, що її померлий син фактично є власником 1/4 частини вказаної квартири, та факт наявності в нього двох дітей та дружини, як спадкоємців першої черги за законом, то я є спадкоємцем 1/16 частини квартири АДРЕСА_15.

Згодом ОСОБА_1 надала до суду остаточну уточнену позовну заяву та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_16, як на майно, набуте під час шлюбу. Визнати долю померлого сина позивачки ОСОБА_7, у власності на квартиру АДРЕСА_17, у розмірі ? від її загальної площі. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку квартири, що знаходиться за адресою: м. Одеса, квартира АДРЕСА_12, в порядку спадкування за законом після смерті сина позивачки ОСОБА_7. Стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час судових засідань, було встановлено факт придбання сином позивачки за час перебування на роботі в Російській федерації у власність квартиру в м. Армавір, Краснодарського краю, Російської Федерації. Судом, за її клопотанням, було зроблено запит до Управління Міністерства юстиції РФ по Краснодарському краю з метою витребувати інформацію щодо наявності у її померлого сина житла на праві приватної власності на території Краснодарського краю з 01 січня 1991 року по 02 червня 2013 року. Відповідно даних Головного Управління юстиції Російської Федерації по Ростовській області Міністерства юстиції Російської Федерації (лист № 61/05-21939) померлий син позивачки ОСОБА_7, з 01 листопада 2001 року по 08 серпня 2005 року був власником квартири АДРЕСА_18, Краснодарського краю, Російської Федерації. Право власності на вказану квартиру було набуто її сином на підставі державного договору № 65 дольової участі в будівництві житла від 22 червня 1999 року та актом прийому-передачі квартири від 01 вересня 2001 року. Дата державної реєстрації від 01 листопада 2001 року. Вказаний факт, а саме: дата підписання її сином, ОСОБА_7, договору дольової участі в будівництві житла, ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_9, надані ним в нотаріально посвідченій заяві від 17 лютого 2015 року, де він вказує; що станом на 1991 рік її син вклав кошти в будівництво житла в м. Армавір в кооперативному будинку. Це є абсолютною неправдою, так як на той час будинок навіть не проектувався і тому син позивачки не міг брати участь в його будівництві. Натомість, ОСОБА_7, наголошував, що він надав частину коштів на придбання трикімнатної квартири для його сімї в м. Одеса, яку він придбав в складчину з родичами відповідачки, так як ОСОБА_7 не міг в ній зареєструватися, бо у звязку з працевлаштуванням в Уренгої він мав бути зареєстрованим за місцем роботи, бо йому надавались надбавки до заробітної плати як працівнику Півночі і в подальшому, на підставі реєстрації на Півночі він міг вийти раніше на пенсію та отримувати коефіцієнт за яким пенсія була б більше звичайної. Також однією з причин за якою квартира була оформлена на ОСОБА_9, стала неможливість оформлення її на відповідачку, бо ОСОБА_7 не міг в звязку з зайнятістю прибути до ОСОБА_14 та надати згоду на її придбання в шлюбі. Документально, на жаль, вказаний факт підтвердити на сьогоднішній день неможливо.

Також, на підставі отриманої відповіді з державного реєстру, донькою позивачки, ОСОБА_11, 04 березня 2017 року було зроблено запит до Філіалу Федерального бюджетного закладу «Федеральної кадастрової палати Федеральної служби державної реєстрації, кадастру та картографії» по Республіці Башкорстан Федеральної служби державної реєстрації, кадастру та картографії на отримання розширеної виписки з Єдиного державного реєстру нерухомості про перехід прав на об'єкт нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_18, Краснодарського краю, Російської Федерації. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру нерухомості про перехід прав на об'єкт нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_18, Краснодарського краю, Російської Федерації, від 10 березня 2017 року № 02/264/042/2017-1895, ОСОБА_7 з 01 листопада 2001 року по 08 серпня 2005 року насправді був власником вищезазначеної квартири, право на яку за договором купівлі-продажу передав ОСОБА_18 (реєстраційний номер права власності № 23-23-37/046/2008-761 від 15 жовтня 2008 року). Як пояснював ОСОБА_7, квартира була продана ним для того, щоб мати можливість розрахуватись з ОСОБА_9 за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_19, так як ОСОБА_9 брав участь у її купівлі. Не дивлячись на факт отримання коштів за продану квартиру в м. Армавір, відповідачка в жодному судовому засіданні навіть не згадала про існування цього житла, що вказує на неправдивість наданих нею пояснень та заперечень в справі. За таких обставин та нововиявлених доказів у справі, участь померлого сина позивачки в купівлі-продажу квартир № 1 в будинку № 71 по вулиці Воровського в м. Одеса та квартиру № 52 корпус № 1 в будинку № 21 по вулиці Космонавтів у м. Одеса. Таким чином, ще за життя померлий син позивачки в законному порядку фактично набув права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_17, як на половину належного йому та відповідачці майна. Після смерті сина, відкрилася спадщина на вказану частину квартири. ОСОБА_1 є матірю померлого, та відповідно до ст. 1222 та ст. 1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцем першої черги. Як уже було встановлено, крім неї до спадкоємця першої черги належать дружина померлого, ОСОБА_2 та їх сумісні діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Тобто, враховуючи той факт, що її померлий син фактично є власником 1/2 частини вказаної квартири, та факт наявності в нього двох дітей та дружини, як спадкоємців першої черги за законом, то позивач є спадкоємцем 1/8 частини квартири АДРЕСА_17.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

16 квітня 1957 року народився ОСОБА_7, відповідно до свідоцтва про народження серії І-УЯ № 109809 від 16 травня 1987 року, запис №2109, де батьками зазначені: батько - ОСОБА_19, мати ОСОБА_1, позивач по справі.

25 жовтня 1985 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_20, та остання змінила прізвище на «Козлова», про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІІ-ЕЖ № 385938 від 14 травня 1981 року, запис №279, відповідач по справі.

Від цього шлюбу народились двоє дітей: Данилова (дошлюбне прізвище ОСОБА_7) ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, треті особи по справі.

У 1990 році родина ОСОБА_5 з дітьми, матірю ОСОБА_2 -ОСОБА_16 переїхали з Таджикистану у м. Одесу і стали з 1991 року проживати у кв. № 1 по вул. Воровського (теперішня ОСОБА_22), 71, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_9, сину ОСОБА_16 та брату ОСОБА_2. Сам ОСОБА_9 переїхав на постійне місце проживання у Російську Федерацію.

ОСОБА_7 продовжував працювати у м. Новий Уренгой (Російська Федерація), вахтовим методом, періодично проживаючи з сімєю у вказаній квартирі.

У 2004 році ОСОБА_23 запропонувала мешканцям будинку №71 по вул. Малій Арнаутській у м. Одесі продати їй належні їм квартири. Маючи від імені ОСОБА_9 Олексійовіича довіреність, нотаріально посвідчену 20 січня 2003 року, ОСОБА_2 домовилась з ОСОБА_23 про продаж їй АДРЕСА_20 на таких умовах: ОСОБА_2 підшукує три квартири для старшої доньки ОСОБА_4, для своєї матері ОСОБА_16 та для себе, чоловіка і молодшої доньки. Квартира ОСОБА_9 Олексійовіича була оцінена ОСОБА_23 та ОСОБА_2 у суму еквівалентну 100000,0 доларів США.

Після домовленості між ОСОБА_2 та раніше їй невідомою ОСОБА_24 про продаж останньою ОСОБА_2 та її повнолітній доньці ОСОБА_4 АДРЕСА_21 за суму еквівалентну 21000,0 доларів США, 05 липня 2004 року між ОСОБА_23 та ОСОБА_2 була підписана Угода про укладення договору і передачі завдатку. Ця угода складена у присутності директора агентства «Екліпс» ОСОБА_17 та підписана нею, ОСОБА_23 та ОСОБА_2. В угоді сторони домовились, що ОСОБА_23, як покупець передала на підтвердження (доказ) та забезпечення договору купівлі-продажу АДРЕСА_20, а ОСОБА_2, як продавцю завдаток в сумі 111930,0 грн., що складало еквівалент 21000,0 доларів США. Ціна цієї квартири складала 533000,0 грн., що становило еквівалент 100000,0 доларів США. Строк кінцевого розрахунку сторони встановили - 05 серпня 2004 року.

06 липня 2004 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_25, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 4-3276 договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_24 подарувала, а ОСОБА_2, ОСОБА_4 прийняли в дар в рівних частинах кожна квартиру під № 38 у буд. 10 по вул. Варненській в м. Одесі, що в цілому складається з однієї кімнати, загальною площею 32,2 кв.м., в тому числі житловою площею 16,8 кв.м.

27 липня 2004 року приватним нотаріусом ОСОБА_13 посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 4-3924 договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_26 купила квартиру під № 52 у буд. 21/1 по вул. Космонавтів у м. Одесі, що в цілому складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 58 кв.м., в тому числі житловою площею 41,3 кв.м.

07 серпня 2004 року ОСОБА_16 купила однокімнатну АДРЕСА_22, про що свідчить договір купівлі-продажу від 07 серпня 2004 року, зареєстровано в реєстрі за №3490.

06 серпня 2004 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 10-2534 договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_9, від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_2, продав, а ОСОБА_23 купила АДРЕСА_23 за 530000,0 грн., які продавець отримав повністю від покупця до підписання цього договору.

02 червня 2013 року у м. Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ПК № 553583, виданим відділом запису актів цивільного стану м. Новий Уренгой служби запису актів цивільного стану Ямало-Ненецького автономного округу, актовий запис № 138.

ОСОБА_1 через представника звернулась до державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті її сина ОСОБА_7, померлого 02 червня 2013 року, але їй було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_24, який підтверджував би належність квартири спадкодавцеві, тому видати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо, про що свідчить постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії.

Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала аналогічна цивільна справа №521/7977/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_24, за участю третьої особи Державного нотаріусу Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_25 про визнання договору дарування удаваним, визнання права власності в порядку спадкування.

ОСОБА_1 просила визнати договір дарування квартири АДРЕСА_25, що в цілому складається з однієї кімнати, загальною площею 32,2 кв. м., в тому числі житловою площею 16,8 кв. м., укладеним між ОСОБА_24, ОСОБА_2, та ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_25, зареєстрований в реєстрі за № 4-3276, удаваним, а саме договором купівлі-продажу, визнати спільною сумісною власністю подружжя (ОСОБА_7 та ОСОБА_2) ? частину зазначеної квартири, визнати частку її сина, ОСОБА_7, у вказаній квартирі у розмірі ? та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/16 частку цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті її сина, ОСОБА_7.

08 грудня 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення по цій справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_24 про визнання договору дарування удаваним, визнання права власності в порядку спадкування, задоволено частково.

Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_26, укладеним між ОСОБА_24, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_25, зареєстрований в реєстрі за № 4-3276, удаваним, а саме, що сторонами вчинено договір купівлі-продажу цієї квартири. У задоволенні інших позовних вимог, а саме в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя (ОСОБА_7 та ОСОБА_2) ? частину зазначеної квартири, визнати частку її сина, ОСОБА_7, у вказаній квартирі у розмірі ? та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/16 частку цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті її сина, ОСОБА_7, відмовлено з підстав, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя.

В рішенні Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа 6-612цс15) висловлена така позиція.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

П. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Судом встановлено, що на час придбання квартири по АДРЕСА_27 ОСОБА_10 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі. Джерелом набуття (купівлі) спірної квартири не були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя ОСОБА_7, а гроші, які ОСОБА_2 та Данилова (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) ОСОБА_21 отримали від продажу квартири, яка належала брату ОСОБА_2. Ці обставини достовірно встановлені судом, не спростовані іншими доказами. Протягом майже девяти років з дня укладання договору купівлі-продажу спірної квартири і до дня смерті ОСОБА_7 не оспорював цей договір та право власності ОСОБА_2 на АДРЕСА_28.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину.

Ч. 1 ст. 1270 ЦК України наголошує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. До складу спадщини, як встановлено ч. 1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, квартира АДРЕСА_16 не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_2, що є підставою для відмови у задоволенні вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 спірної квартири. Оскільки вимоги про визнання частки ОСОБА_7 у вказаній квартирі у розмірі ?, про визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/8 частку цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 є похідними від вимоги про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, суд відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 325, 328, 368, 655, 1217, 1218, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, ст. ст. 57, 60, 69 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: Державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено 25 січня 2018 року.

СУДДЯ Гуревський В.К.