АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року суд апеляційної інстанції у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Кулікової С.В.,
при секретарі за участі відповідачаПотапьонок К.В., ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вимогами про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. /а.с. 3/

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року у позові відмовлено./а.с. 78-80/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року та постановити нове, яким позов задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на незаконність та необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що, відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Окрім того, має місце і ухилення від сплати аліментів на неповнолітню дитину, проти чого відповідач не заперечував, однак зазначав, що протягом декількох років не працює, а також через велику відстань між м. Києвом та м. Старобільськ не може брати участь у вихованні дитини.

№ справи 431/1538/17
№ апеляційного провадження:22-ц/796/742/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Апелянт ОСОБА_6, її представник ОСОБА_7 та третя особа Служба у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення з відміткою про вручення від 29.11.2017 року та 30.11.2017 року.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_5, який з'явився у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 /а.с. 4/

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27.06.2013 року шлюб між подружжям ОСОБА_5 розірвано.

Позивач разом з малолітнім сином проживають в квартирі АДРЕСА_1.

Дитина навчається в другому класі Старобільської спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3. /а.с. 6/

Відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_2.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 164 СК України, якою передбачено, що виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є, в тому числі, ухилення від виконання свої батьківських обов'язків по вихованню дитини; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, в якій зазначено, що ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною взагалі, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти; п. 18 Постанови, яка зазначає, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків, прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008 року.

Встановивши, що Орган опіки та піклування надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, а позивачем не було надано переконливих доказів доведеності винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов'язків, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, у зв'язку з чим, повинен бути позбавлений батьківських прав, колегією суддів не приймаються до уваги, як такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями відповідача в судовому засіданні, на підставі наступного.

Відповідно до ст. 164 СК України виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є, в тому числі, ухилення від виконання свої батьківських обов'язків по вихованню дитини, однак виходячи з пояснень, наданих ОСОБА_5, у зв'язку із значною віддаленістю від постійного місця проживання дитини, він раз на місяць надсилає кошти на її утримання, а у безпосередньому спілкуванні перешкоджає матір дитини.

Крім того, доводи апеляційної скарги також спростовуються висновком Органом опіки та піклування Старобільської райдержадміністрації, в якому вказано, що в копіях документів, які додані до позовної заяви про позбавлення батьківських прав недостатньо обґрунтованих доказів щодо ухилення батька від виконання ним обов'язків з виховання та утримання дитини, а тому з метою захисту інтересів малолітнього вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: