Провадження № 2/522/1182/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.,

при секретарі Скибінській Є.С.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, згідно якої просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 06 квітня 2007 року є власницею квартири АДРЕСА_1. У даній квартирі зареєстровані її донька та онук: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Позивач зазначила, що відповідач та її син ОСОБА_3, вже десять років не проживають в даній квартирі. ОСОБА_2 не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в квартирі не має і, взагалі квартирою вона не цікавиться.

Представник позивача надала суду заяву, згідно якої просила провести судове засідання без фіксації судового процесу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщалася належним чином.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06 квітня 2007 року є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори.

Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31.10.2017 року, копія якої наявна в матеріалах справи, у квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, всього 5 осіб.

ОСОБА_1 у своєму позові посилається на те, що позивач та її син ОСОБА_3, вже 10 десять років не проживають в даній квартирі. Зазначені обставини підтверджуються Актом про не проживання від 27 жовтня 2017 року, у якому громадяни ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтверджують, що ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, не проживають в вказаній квартирі з липня 2007 року по теперішній час.

Відповідно достатті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно дост. 391 ЦК України, Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідност. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно положень ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»фізичні особи зобов'язані зареєструвати своє місце проживання.

Отже, враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі позивача більше 10 років, речей відповідача в квартирі немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Проте, суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог щодо визнання ОСОБА_10 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, оскільки не може бути звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення та не може бути здійснено без попереднього дозволу органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1, виданий Приморським РВУМВС України в Одеській області, адреса: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2, виданий 30.08.2011 року Шевченківським ВМ Приморського РВ м. Одеси, адреса: АДРЕСА_1) про втрату права користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2, виданий 30.08.2011 року Шевченківським ВМ Приморського РВ м. Одеси, адреса: АДРЕСА_1)такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 02.02.2018 року.

Суддя: Бойчук А.Ю.