17.01.2018 Єдиний унікальний номер 205/3515/17
Єдиний унікальний номер № 205/3515/17
Провадження № 2/205/608/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 20.11.2017 року, позивач посилалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від сумісного шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.01.2012 року і до повноліття дитини. На виконання вказаного рішення відповідач сплачує аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно. Однак вказаної суми на утримання дитини не вистачає, у зв'язку з чим виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів. Батько дитини - ОСОБА_2 вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не піклується про стан її здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків.

Позивач просила суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1500 грн.; позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У своїй заяві від 17.01.2018 року позивач ОСОБА_1 просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. У запереченнях від 22.08.2017 року просив відмовити в задоволенні позову посилаюсь на те, що він не має змоги сплачувати в більшому розмірі. Крім того, вважає, що позивачем не доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

У своїй заяві від 17.01.2018 року представник Органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009 року по 13.04.2010 року (а.с. 5, 6).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 19.07.2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

05.12.2014 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 у зв'язку з чим змінила своє прізвище на «ОСОБА_1» (а.с. 9).

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1). не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2). ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3). жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5). вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6). засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 79, 81 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками по відношенню до дитини, ухилявся від виховання та утримання. Твердження, що відповідач не здатний виховувати свою дитину є передчасними та необґрунтованими.

Інших належних та допустимих доказів які б підтверджували законність позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав суду не надано.

З урахуванням встановлених по справі обставин, суд вважає висновок органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 10.11.2017 року за № 1/14-250 таким, що є передчасним та необґрунтованим, наданий всупереч інтересам малолітньої дитини, у зв'язку з чим не приймає його в якості доказу доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, поклавши виховання своєї доньки на позивача, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме: рідко спілкується з дитиною, тобто не в тому обсязі, який необхідний для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист їх інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд з урахуванням обставин справи, характеру вини відповідача, керуючись найвищими інтересами малолітньої на право зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, знати своїх батьків і на їх піклування, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині про позбавлення цих прав.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи, враховуючи інтереси дитини та те, що позивачем не наведено доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відсутні, у зв'язку з чим вважає за необхідне попередити ОСОБА_2, про необхідність змінити своє ставлення до виховання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством.

Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів суд зауважує наступне.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.01.2012 року і до повноліття дитини (а.с. 8).

Крім того, на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року з відповідача на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно (а.с. 30-32).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ці ж самі положення закріплено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Заперечуючи позов, відповідач посилається на об'єктивні матеріальні обставини, які унеможливлюють збільшення розміру стягуваних аліментів, що підтверджує відповідними довідками про власний дохід та наявність аліментних зобов'язань (а.с. 26-32).

Водночас, позивачем не представлено жодного доказу на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану когось із сторін, а зміна прожиткового мінімуму для дитини та збільшення індексу інфляції, якими обґрунтовано поданий позов, в контексті положень ст. 192 СК України не може слугувати підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів з врахуванням також матеріального становища відповідача та реальної можливості надавати ним допомогу в тому розмірі, який визначений позивачем в розмірі 1500 грн. з поданням згаданого позову, а відтак, заявлена ОСОБА_1 вимога про збільшення розміру стягуваних аліментів також задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 51, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 150, 164-166, 180, 182, 192 СК України, ст. ст. 4, 12-13, 82, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: 49008 АДРЕСА_1), третя особа: Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради (місцезнаходження: 49064 м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, 77), про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством.

Судовий збір у розмірі 640,00 грн. компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23 січня 2018 року.

Суддя Н.В. Басова