"24" січня 2018 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Гончарука В.П.
при секретарі Юдицького К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд
Позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2, та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь, аліменти на утримання дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу, заробітної плати тощо), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що з 27.04.2002 року він ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі, спільне життя не склалося, а тому з вересня 2017 року вони проживають окремо, в подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.08.2017 шлюб було розірвано. Зазначив, що від даного шлюбу народилися спільні діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, які з моменту розірвання шлюбу та на даний час знаходяться на його утриманні. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач працює в ТОВ «Варус» на посаді касира та має постійний дохід, тому зможе сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу).
Позивач в судове засідання не з'явився. Проте надав до суду заяву в якій на позовних вимогах наполягав, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутність.
Відповідач в судове засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.
Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Дніпровського районного суду м. Києва не надходило.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 27 квітня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 251 (а.с. 6)
Від даного шлюбу у сторін народилися діти : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження а.с.7) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження а.с.8). В подальшому, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з батьком.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи вбачається, що позивач разом з дітьми проживає окремо від відповідача. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов'язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв'язку з чим враховуючи вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, беручи до уваги те, що будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідачем суду надано не було, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо строку, з якого аліменти підлягають до стягненню, то згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 06 вересня 2017 року.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду з даним позовом.
На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів про стягнення аліментів -задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованоого за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 та неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2017 р. та до досягнення повноліття.
В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.
Суддя