справа № 208/3767/17
№ провадження 2/208/555/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., при секретареві Шешуревої Я.І.,

за участю:

- позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного архітектурного контролю Камянської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3, про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 державного архітектурного контролю Камянської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3, про визнання права власності.

У своєму позові позивач просить суд визнати за нею право власності на капітальний гараж (літера Ж-1), загальною площею 39,3 кв.м., та частину приміщення 1-7 (ванна кімната) житлового будинку (літ. А-1) загальною площею 2,4 кв.м., що розташований за адресою: будинок № 30 по вулиці Пугачова м.Камянське, Дніпропетровська область.

В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що нею у 2005 році був успадкований житловий будинок з господарськими прибудовами, що розташований за адресою: будинок № 30 по вулиці Пугачова м.Камянське, Дніпропетровська область. В 2009 році нею було оформлено право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0606 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В 2013 році літня кухня літ.Б.-1, площею 11,4 кв.м., підвал, площею 9,5 кв.м., тамбур літ б-1, площею 8,6 кв.м, вхід в підвал літ.б1-1, площею 6,3 кв.м., сарай літ.Є-1, площею 3,9 кв.м., нею було розібрано та у 2014 році було самовільно власними силами побудовано на вказаній земельній ділянці гараж літера Ж-1, загальною площею 39,3 кв.м. та частини приміщення 1-7 ванна кімната житлового будинку літ.А-1, загальною площею 2,4 кв.м. Вона звернулась із заявою щодо вводу в експлуатацію самовільно збудованого гаражу та прибудови до будинку до відповідача, але було відмовлено, тому як їх введення можливо лише після визнання права власності на ці обєкти за рішенням суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд визнати за нею право власності на капітальний гараж (літера Ж-1), загальною площею 39,3 кв.м., та частину приміщення 1-7 (ванна кімната) житлового будинку (літ. А-1) загальною площею 2,4 кв.м., що розташований за адресою: будинок № 30 по вулиці Пугачова м.Камянське, Дніпропетровська область. В судовому засіданні посилалась на обставини викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 державного архітектурного контролю Камянської міської ради у судове засідання не зявився, надав суду лист, у яких просить розглянути справу за відсутністю їх представника.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 15 червня 2005 року успадкувала житловий будинок з господарськими прибудовами, що розташований за адресою: будинок № 30 по вулиці Пугачова м.Камянське, Дніпропетровська область (а.с.6, 7).

14 грудня 2009 році позивач ОСОБА_1 оформила право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0606 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: будинок № 30 по вулиці Пугачова м.Камянське, Дніпропетровська область та виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 066004 від 14 грудня 2009 року (а.с.15, 16).

Позивач в судовому засіданні посилається на те, що в 2013 році літня кухня літ.Б.-1, площею 11,4 кв.м., підвал площею 9,5 кв.м., тамбур літ. б-1, площею 8,6 кв.м., вхід в підвал літ.б1-1, площею 2,0 кв.м., вбиральня літ.Г-1, площею 5,3 кв.м., сарай літ.В-1, площею 6,3 кв.м., сарай літ.Є-1, площею 3,9 кв.м., за адресою: будинок № 30 по вулиці Пугачова м.Камянське, Дніпропетровська область нею було розібрано та у 2014 році було побудовано на вказаній земельній ділянці гараж літера Ж-1, загальною площею 39,3 кв.м. та частини приміщення 1-7 ванна кімната житлового будинку літ.А-1, загальною площею 2,4 кв.м.

17 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 державного архітектурного контролю Камянської міської ради із заявою щодо вводу в експлуатацію самовільно збудованого гаражу та прибудови до будинку до відповідача, але було відмовлено, тому як їх введення можливо лише після визнання права власності на ці обєкти за рішенням суду (а.с.9-10).

Згідно до звіту про проведення технічного обстеження, який виконаний Державним підприємством «Проектним інститутом «Дніпродзержинськцивільпроект» 23 лютого 2017 року за результатами проведення технічного обстеження обєкта: житловий будинок літера А-1 з нежитловими прибудовами літера а-1, а2-1, тамбуром літера а1-1 і навісом літера а3-1, гаража літера Ж-1, які розташовані на ділянці № 30 по вулиці Пугачова в м. Камянське, Дніпропетровської області, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Згідно вимог ст. ст. 331, 332 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом, особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі; право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції чинній на час здійснення будівництва, було передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до вимог ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У судовому засіданні встановлено, що позивач звернулась до Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації, та було надано довідку про те, що зміна загальної площі житлового будинку за адресою: будинок № 30 по вулиці Пугачова м.Камянське, Дніпропетровська область, з 63,1 кв.м. на 66,4 кв.м., а також житлової площе з 41,5 кв.м. на 45,5 кв.м. сталася за рахунок внутрішнього переобладнання без порушення капітальних стін та приєднання площі тамбуру а1-1 до загальної площі будинку, що до категорії самочинного будівництва не відноситься згідно п.3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», у звязку з тим, що збудоване до 05 серпня 1992 року, навіс а3-1 до категорії самочинного будівництва не відносить, будівлі літньої кухні Б-1 та вбиральні Г-1 знесені.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Це право ради можуть делегувати відповідним виконавчим органам.

Згідно з п.п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З листа ОСОБА_2 державного архітектурно-будівельного контролю Камянської міської ради від 17 квітня 2017 року вих.№ І-21 вбачається, що за результатами розгляду заяви позивача повідомлено, що інших форм декларацій щодо прийняття в експлуатацію обєктів, які належать до І-ІІІ категорії складності, на теперішній час не передбачено.

Згідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Так, згідно до діючого законодавства на даний час діє Постанова Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів».

Окрім цього, ст.376 ЦК України передбачено, що житловий будинок вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У пунктах 3, 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.

У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Тобто, як встановлено в судовому засіданні, що земельна ділянка, на якій позивач здійснила будівництво за адресою: будинок № 30 по вулиці Пугачова м.Камянське, Дніпропетровська область, була вже виділена, та позивач відповідно до вимог ст.81 ЦПК України в судовому засіданні не довела, що здійснене нею будівництво є самочинним та чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

У п.14 вказаної постанови розяснено, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Окрім цього, згідно до вимог ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Тобто, визнання судом права власності на самочинно побудоване нерухоме майно можливо у тому разі, якщо в прийнятті такого обєкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначних законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта.

Враховуючи викладене в суровому засіданні не встановлено порушення прав позивача щодо оформлення нею права власності відповідно до діючого законодавства на збудований нею гараж літера Ж-1, загальною площею 39,3 кв.м. та частини приміщення 1-7 ванна кімната житлового будинку літ.А-1, загальною площею 2,4 кв.м. за адресою: будинок № 30 по вулиці Пугачова м.Камянське, Дніпропетровська область, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 16, 328, 375, 376 ЦК України, ст. ст. 124, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Пугачова, буд.№ 30) до ОСОБА_2 державного архітектурного контролю Камянської міської ради (код 40419648, адреса: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Москворецька, буд.№ 14), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 (адреса: Дніпропетровська область, м. Камянське, вул.Пугачова, буд.№ 30), про визнання права власності, відмовити.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційну скаргу в Апеляційний суд Дніпропетровської області. У разі застосування судом вимог ч.6 ст.268 ЦПК України, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Похваліта С. М.