Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 319/964/17Головуючий у 1-й інстанції Хамзін Т.Р.
Пр. № 22-ц/778/499/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати додаткову угоду №1 від 08 листопада 2010 року до договору оренди землі, який датований 17.08.2010 року та зареєстрований 08 листопада 2010 року в Куйбишевському районному відділі Запорізької регіональної філії «Центр земельного кадастру» за №64, відповідно до якої за ОСОБА_4, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди земельної ділянки (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 26362549 від 23.11.2015 року, номер запису про інше речове право: 12163834) недійсною.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що йому на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, площею 7,97 га, розташована на території Шевченківської сільської ради Більмацького району Запорізької області. 17 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі строком на 5 років, зареєстрований 08 листопада 2010 року в Куйбишевському районному відділі Запорізької регіональної філії «Центр земельного кадастру» за №64. Строк дії договору - до 08 листопада 2015 року. 08 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі від 17 серпня 2010 року, якою були внесені зміни в договір в частині розміру орендної плати, порядку її виплати, порядку припинення дії договору або його подовження. Строк дії договору не було подовжено. Під час розгляду судової справи №319/1648/16-ц позивачу стало відомо, що угода зареєстрована тільки в 2015 році та діє до 2022 року. Позивач зазначав, що всупереч ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в угоді не зазначена істотна умова договору оренди землі - строк дії договору. З посиланням на ст. 252 ЦК України позивач зазначав, що строк та термін - це різні правові категорії, та угода не містить строку дії договору. Також зазначав, що цей термін не погоджений з ним, суперечить його внутрішній волі, що суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України, та відповідно до ст. 215 ЦК України, зазначена угода підлягає скасуванню та визнанню недійсною.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017 року (а.с. 39-40) у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 46-47) просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті правової допомоги в суді першої інстанції в сумі 3200,00 грн. та по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 704,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 50) апеляційне провадження у цій справі відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 52).

Відповідач подав апеляційному суду заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.с. 58-61).

У судове засідання 25 січня 2018 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи належним чином (а.с. 54-57) позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційному суду поштою клопотання про розгляд апеляційної скарги позивача (а.с.62-63).

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 30 жовтня 2017 року (ухвала апеляційного суду а.с. 50).

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив клопотання позивача задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю сторін за присутністю представника позивача ОСОБА_2 за договором - адвоката (а.с. 12-13) ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 15, 30 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 203, 215, 251, 630 ЦК України, ст. ст. 79, 88, 212-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із того, що із урахуванням визначення строку договору, наведеного у ст. 631 ЦК України, нова редакція п. 7 договору оренди землі, наведена у додатковій угоді №1, чітко встановлює дату завершення дії договору; тим самим сторони чітко обумовили період часу, протягом якого договір діє, що є дотриманням умови про обов'язкову наявність в договорі оренди землі строку дії договору оренди, тому підстав для визнання додаткової угоди №1 недійсною немає.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (10 жовтня 2017 року).

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 17 серпня 2010 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди землі (надалі - договір) (а.с. 4, 5). Об'єктом оренди є земельна ділянка площею 7,97 га, у тому числі рілля 7,97 га. Строк дії договору становить 5 років (п. 7 договору). Орендна плата встановлена у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки і становить 3736,80 грн. щороку за загальну площу земельної ділянки і виплачується орендарем в грошовій, натуральній та відробітковій формі.

Договір містить наступні статті: «Предмет договору», «Об'єкт оренди», «Строк дії договору», «Орендна плата», «Умови використання земельної ділянки», «Умови повернення земельної ділянки», «Обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки», «Інші права та обов'язки сторін», «Страхування об'єкта оренди», «Ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини», «Форс-мажорні обставини», «Зміна умов договору і припинення його дії», «Умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду оренди земельної ділянки», «Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору», «Прикінцеві положення», «Невід'ємними частинами договору є», «Реквізити сторін», «Підписи сторін».

Договір зареєстрований у Куйбишевському відділі Запорізької регіональної філії «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинений запис від 08 листопада 2010 р. за №64.

08 листопада 2010 року між ОСОБА_4 (Орендар) та ОСОБА_2 (Орендодавець) було укладено Додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 08 листопада 2010 року в Куйбишевському районному відділі Запорізької регіональної філії «Центру державного земельного кадастру» за номером 64 (надалі - додаткова угода) (а.с. 6).

Згідно цієї додаткової угоди:

- викладено п. 2 договору в новій редакції, де зазначено кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1;

- викладено п. 7 договору в наступній редакції:

«7. Договір укладено до 2022 року з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою. Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право перед іншими особами на укладення Договору на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення Договору на новий строк повинен не пізніше 01 серпня останнього року строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір укласти Договір на новий строк.

Орендодавець протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня відправлення вказаного повідомлення, але не пізніше 01 вересня останнього року строку дії Договору повинен повідомити Орендаря про надання згоди на укладення Договору на новий строк або відмову від такого укладення.

Якщо в зазначений строк Орендодавець не повідомив Орендаря про свою згоду чи заперечення, вважається, що він дав згоду на укладення Договору на новий строк»;

- викладено в новій редакції п. 9 Договору, згідно якої орендна плата становить 10000 грн. на рік за вирахуванням в установленому законом порядку та розмірі податку на доходи з фізичних осіб;

- викладено у новій редакції п. 16 Договору, відповідно до якого цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Позивачем надано копію додаткової угоди (а.с.7), яка не містить в новій редакції пункту 7 договору строку, до якого укладено договір. А саме зазначено наступне: «7. Договір укладено до __________ з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою».

Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №48136455 від 23.11.2015 (а.с. 8) містить інформацію про право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 17.08.2010 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Строк дії: договір укладено до 2022 року з правом пролонгації.

Надаючи оцінку твердженню позивача про непогодження позивачем умови про продовження строку дії договору, укладання додаткової угоди №1 поза внутрішньої волі позивача, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Суду першої інстанції надана копія додаткової угоди №1, якою внесено зміні до договору оренди землі, зокрема п. 7 договору викладено в новій редакції, згідно якої «договір укладено до 2022 року з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою».

Додаткова угода №1 містить підпис позивача. Відомості про додаткову угоду №1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема відомості про строк дії договору оренди - до 2022 року.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Згідно із ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем та його представником не надано доказів щодо того, що додаткова угода № 1 із зазначенням нового строку дії договору (до 2022 року) позивачем не підписувалась.

Відсутність зазначення строку дії договору до 2022 року в екземплярі додаткової угоди №1 у позивача та надання представником відповідача суду такої додаткової угоди №1 під час розгляду цивільної справи №319/1648/16 не спростовують наявності підписаного сторонами екземпляру додаткової угоди №1 із датою дії договору оренди - до 2022 року та згоди сторін щодо підписання угоди саме в такій редакції.

Наявність додаткової угоди №1 із зазначенням строку дії договору до 2022 року та наявність відповідних відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спростовують те, що позивачем не було підписано додаткову угоду №1 із зазначенням нової дати дії договору. Відповідно,підстави для визнання того, що внутрішня воля позивача на момент укладення додаткової угоди №1 була іншою, ніж умови цієї угоди, відсутні.

Надаючи оцінку твердженню позивача щодо відсутності в додатковій угоді умови щодо строку дії договору, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за несплату. За згодою сторін у договорі оренди можуть зазначатися інші умови.

Договір оренди землі від 17 серпня 2010 року, укладений між позивачем та відповідачем, має зазначені істотні умови, зокрема строк дії договору. Так п. 7 договору було визначено, що «договір укладено на 5 років - з урахуванням ротації культур».

Як було зазначено, п. 7 договору додатковою угодою № 1 від 08 листопада 2010 року було викладено в новій редакції, згідно якої «договір укладено до 2022 року з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою».

Тобто, сторонами змінено умови щодо строку дії договору оренди землі, а саме - продовжено строк дії договору до зазначеної дати.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

На думку позивача формулювання нової редакції п. 7 договору оренди землі містить саме термін, а не строк. І таке формулювання не може вважатись таким, що відповідає законодавству.

З урахуванням визначення строку договору, наведеного у ст. 631 ЦК України, суд першої інстанції правильно вважав, що нова редакція п. 7 договору оренди землі, наведена у додатковій угоді №1, чітко встановлює дату завершення дії договору. Тим самим сторони чітко обумовили період часу, протягом якого договір діє, що є дотриманням умови про обов'язкову наявність в договорі оренди землі строку дії договору оренди.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для визнання додаткової угоди № 1 сторін недійсною у цій справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача ОСОБА_2, викладеному в його позові у цій справі, та яку позивач та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, ОСОБА_2 мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_4

Оскільки, за змістом ст. 20 ЦК України особа здійснює захист свого права на свій розсуд.

Проте, в силу вимог ст. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає право…фізичних осіб… у спосіб, визначений законами України.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, позивачем та представником останнього апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно з дотриманням вимог ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, оскаржуємим рішенням було вирішено питання про розподіл між сторонами у цій справі понесених ними судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, зокрема: понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору 640,00 грн. за подачу вищезазначеного позову до суду першої інстанції (а.с. 1) та витрати на правову допомогу адвоката за представництво в суді в сумі 3200,00 грн. (а.с. 14-15) залишено за позивачем.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміні.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі судового збору у розмірі 704,00 грн. (а.с.45), сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду, будь-яких витрат на правничу допомогу адвоката тощо.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017 року цій справі залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складено 29 січня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.