АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 723/2529/16-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 грудня 2017 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Дячук О.О.

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила:

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу автобуса ПАЗ 32054-07 Е-2, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 19 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та витребувати від ОСОБА_3 вказаний автобус.

- визнати спірний автобус спільною власністю її та ОСОБА_2 і визначити право по 1/2 частці кожному з подружжя у вказаному спільному майні;

- припинити право спільної власності на автобус ПАЗ 32054-07 Е-2 та виділити позивачці у власність автобус;

- стягнути з позивачки на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки автобуса;

- усунути перешкоди в користуванні автобусом ПАЗ 32054-07 Е-2, шляхом його вилучення з користування ОСОБА_3 та передачі вказаного майна їй в користування та володіння.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1

Просив:

- стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в сумі 57 400 гривень;

- припинити право спільної власності на автобус ПАЗ 32054-07 Е-2 , 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, та виділити у його власність вказаний автобус.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в сумі 64 575 гривень.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину і визнання спільною сумісною власністю задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та припинення права спільної власності задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автобуса ПАЗ 32054-07 Е-2, 2006 року випуску, укладеного 19 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з моменту укладення та витребувано від ОСОБА_3 вказаний автобус.

Визнано спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автобус ПАЗ 32054-07 Е-2, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право за кожним 1/2 частку вказаному рухомому майні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 64 575 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до неї про стягнення коштів в сумі 64 575 гривень скасувати та відмовити у вказаному позові.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 статті 1048 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 5 червня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.20).

Під час їх спільного шлюбного життя ними було набуто пасажирський автобус ПАЗ 32054-07 Е-2, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано за ОСОБА_2 .

19 червня 2015 року вказаний транспортний засіб було знято з обліку для реалізації та цього ж дня на підставі довідки-рахунку ААЕ-220209 виданої ПАТ «Гравітон» 19 червня 2015 року було перереєстровано за громадянином ОСОБА_3, якій є рідним братом ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу №178 від 20 червня 2006 року (а.с.24-25).

З розписок від 10 травня 2010 року та 10 серпня 2011 року, вбачається, що на ремонт автобуса ОСОБА_2 позичив у свого брата ОСОБА_3 10 травня 2010 року 2500 Євро та 10 серпня 2011 року 2000 Євро (а.с.120,121).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що гроші, які ОСОБА_2 отримав за вищевказаними договорами позики були використані останнім в інтересах сім'ї.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази про те, що саме позичені ОСОБА_2 кошти в сумі 4500 Євро були витрачені на ремонт спірного автобуса.

В матеріалах справи також відсутні докази, які би підтверджували які саме запасні частини використовувались для ремонту автобуса, їхня вартість та кількість, вартість робіт з ремонту автобуса.

З пояснень ОСОБА_1 та довідки про її доходи протягом 2005-2010 років вбачається, що їх з ОСОБА_2 сім'я була матеріально забезпечена і у них не було потреби позичати кошти на ремонт автобуса. Ремонт автобуса здійснювався за кошти, які заробляли ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Згоду на укладення договору позики ОСОБА_1 не давала та не знала про існування боргу за договорами позики перед ОСОБА_3

Суд вважає помилковими доводами апелянта про те, що розписки від 10 травня 2010 року та 10 серпня 2011 року були написані ОСОБА_2 перед судовим засіданням у справі.

Вказані апелянтом обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути взяті судом до уваги.

Враховуючи наведене вище рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Відповідно до правил частини 141 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання до суду зустрічної позовної заяви ОСОБА_3І.) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону «Про судовий збір» (в редакції, чинні на момент подання до суду апеляційної скарги) встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відмову у вказаному позові.

З квитанції від 14 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 710 гривень 35 копійок (а.с.213).

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 710 гривень 35 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 грудня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 64 575 гривень скасувати.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 710 (сімсот десять) гривень 35 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 5 лютого 2018 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна