Справа № 415/6900/17
Провадження № 2/415/405/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.18 року м.Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.,

за участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ПАТ «Лисичанськвугілля про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що вона 20.05.2016 р. була прийнята на роботу у ПАТ «Лисичанськвугілля» на посаду інженера з організації та нормування праці тимчасово на 2 місяці, на підставі наказу №57к від 19.05.2016 року.

18 липня 2016 року наказом №76/к вона була переведена на постійну посаду інженера з організації та нормування праці.

05 липня 2017 року вона звільнена з роботи на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №55к від 05.07.2017 р. На день звільнення відповідач повинен був виплатити заборгованість із заробітної плати, але виплату не здійснив. Відповідно дол. ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума середнього заробітку, яку відповідач повинен сплатити на його користь за час затримки розрахунку, після уточнення позовних вимог, за період з 05.07.2017 р. по 01.02.2018 р. складає 41 867,82 грн. Згідно зі ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Таким чином, сума компенсації втрати частини доходів становить 1 056,36 грн. Крім того, внаслідок систематичної невиплати відповідачем заробітної плати, призвело до пригнічення її як особистості, що проявилося у завдані психологічного (морального) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру її немайнових втрат, вона оцінює у 25 000 грн.

На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 41 867,82 грн., компенсацію втрати частини доходів в розмірі 1 056,36 грн., моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. та судовий збір в сумі 1280 грн.

У судове засідання позивач не з'явилася, надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позов підтримала.

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, уточнену позовну заяву підтримав, просив справу розглядати без його участі, про що надав відповідну заяву.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, просив справу розглядати без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

20.05.2016 р. позивач була прийнята на роботу у ПАТ «Лисичанськвугілля» на посаду інженера з організації та нормування праці тимчасово на 2 місяці, на підставі наказу №57к від 19.05.2016 року.

18 липня 2016 року наказом №76/к позивач була переведена на постійну посаду інженера з організації та нормування праці.

05 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №55к від 05.07.2017 р.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 20.05.2016 року по 05.07.2017 року.

Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З довідки, виданої ПАТ «Лисичанськвугілля» ВП «Автобаза» вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 202,26 грн. (а.с.10).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 05 липня 2017 року по 01.02.2018 р. становить 41 867,82 грн. (207дн.202,26грн.), що підтверджується розрахунком середнього заробітку.

Відповідно до ст.34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до розрахунку суми компенсації втрати частини доходів, розмір компенсації становить 1 056,36 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 25 000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 грн.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди підлягають задоволенню.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,81,263-265 ЦПК України ст. 43 Конституції України, ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), ст.ст. 116, 117 КЗпП України, абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, ЗУ «Про оплату праці», ЗУ ««Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Законом України «Про судовий збір», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» (, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Малиновського, 1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Лисичанська Луганської області, іден. № НОМЕР_1, що проживає: АДРЕСА_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 липня 2017 року по 01.02.2018 року у розмірі 41 867 (сорок одна тисяча вісімсот шістдесят сім) грн. 82 коп.; компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати в сумі 1 056 (одна тисяча п'ятдесят шість) грн. 36 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 (одна тисяча) грн.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Б.Чернобривко