Провадження №: 2/752/1961/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Мельничук Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про відшкодування матеріального збитку, стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» про відшкодування матеріального збитку, стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 11.06.2016 року о 12-20 год. в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ д.н.з.НОМЕР_5, поліс обов»язкового страхування АІ № 9672135 від 15.04.2016 року, порушивши ПДР України, здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем «Шевролет» д.н.з.НОМЕР_8, що належить позивачу. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12.07.2016 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як наслідок, протиправними діями ОСОБА_2 йому було заподіяно майнову шкоду, оскільки його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. ОСОБА_2, в порядку передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», застрахувала свій транспортний засіб у ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». 29.06.2016 року він звернувся із відповідною заявою до страхової компанії. При цьому, ним було подано всі необхідні документи з метою отримання страхового відшкодування за пошкоджений ОСОБА_2 його транспортний засіб. Проте, уже тривалий час страхова компанія не відшкодовує йому заподіяну в дорожньо-транспортній пригоді шкоду.

Позивач у судове засідання не з»явився. Подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, ухваливши заочне рішення відповідно до правил ст.ст. 280,281 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 11.06.2016 року о 12-20 год., керуючи автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_5 на вул.. Вербицького, 14-в в м. Києві, рухаючись заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем Швролет д.н.з.НОМЕР_8 (власник ОСОБА_1), внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п. 10.9 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12.07.2016 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Дана обставина сторонами по справі не оспорювалась та доказуванню не підлягає.

Як наслідок, протиправними діями ОСОБА_2 було заподіяно позивачу майнову шкоду, оскільки його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

ОСОБА_2 в порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, як власник транспортного засобу ВАЗ д.н.з. НОМЕР_5 у ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське».

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача 29.06.2016 року із відповідною заявою до зазначеної вище страхової компанії. При цьому, ним було подано всі необхідні документи з метою отримання страхового відшкодування за пошкоджений з вини страхувальника ОСОБА_2 транспортний засіб .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно вимог ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановлених цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Приписи ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо- транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно п. 31.1 ст. 31 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

У своєму узагальненні Апеляційний суд м. Києва "Проблемні питання розгляду справ у спорах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП»: страхове відшкодування, визначення розміру шкоди навів наступні приклади застосування українського законодавства щодо вирішення вказаної категорії спорів, а саме: Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України.

Крім того відповідні роз'яснення надані в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 р. N 4, а також в узагальненні судової практики розгляду судами цивільних і кримінальних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках.

Відносини про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки регулюються ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України.

Норми, що регулюють правовий режим відповідальності власників наземних транспортних засобів та розмір заподіяної шкоди/страхового відшкодування містяться також у спеціальному законодавстві, зокрема в Законах України: "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"; "Про страхування"; "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням"; "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"; Правилах добровільного страхування транспортних засобів "КАСКО", затверджених Укрстрахнаглядом 25.03.97 р. N 19-1; постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження розмірів страхових платежів за договорами міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 06.01.2005 р. N 5; Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 р.; Директиві Ради ЄЕС від 24.04.72 р. "Щодо зближення законів держав-членів стосовно страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів та виконання зобов'язання про страхування такої відповідальності", та в інших нормативно-правових актах, що регламентують спірні правовідносини.

За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, яка створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює.

Статтею 1194 ЦК України, передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Це означає, що за володільця відповідних джерел підвищеної небезпеки обов'язок відшкодування завданої шкоди потерпілому несе страховик в межах суми страхової виплати (страхового відшкодування).

При вирішення питань про відшкодування шкоди, завданої майну особи внаслідок ДТП, та визначенні розміру такої шкоди, слід врахувати положення ст. 1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст. 22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

На підтвердження визначення розміру шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортних засобів позивачі долучають, як правило: звіти, висновки, акти товарознавчого дослідження тощо, складені суб'єктами підприємницької діяльності, що мають відповідні ліцензії та дозволи на проведення автотоварознавчих досліджень, висновки державних експертних установ.

Судом встановлено, що згідно звіту № 584/2 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 17.06.2016 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Шевролет д.н.з.НОМЕР_8 складає - 31134 грн. 58 коп. (а.с.12-17).

Суд дійшов висновку, що сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ПрАТ «СТ «Іллічівське» становить 31134 грн. 58 коп., та ці виплати мали б бути здійснені не пізніше 29.09.2016 року.

Крім того, відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов»язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У відповідності до ст. 37.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Крім того, відповідно до ст..ст. 536, 625 ЦК України, боржник зобов»язаний сплачувати проценти, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Позивачем надано розрахунок пені за період з 30.09.2016 року по 29.09.2017 рік на суму - 8368 грн. 07 коп., а також розрахунок втрат від інфляції за період з вересня 2016 року по серпень 2017 року в сумі 5043 грн. 80 коп., та розрахунок трьох відсотків річних за період з 30.09.2016 року по 29.09.2017 року в сумі 934 грн. 04 коп.

Суд приймає дані розрахунки до уваги, вважає їх належними та допустими доказами, які підтверджують суми, щоі підлягають стягненню, в зв»язку з порушенням відповідачем своїх зобов»язань.

Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для справи, а також вимог розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судам слід ураховувати, що згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стягнення моральної шкоди з винної особи, є правом позивача.

Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача щодо затримки у виплаті страхового відшкодування позивачу завдано моральну шкоду, та ця шкода співмірно оцінена в сумі 3113 грн. 50 коп., а тому, виходячи із засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості позовні вимога в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь відповідача.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. ст.ст. 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про відшкодування матеріального збитку, стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди, - задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" (, м. Київ, вул.. Саксаганського, 38-Б), - на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) 31 134 грн. 58 коп. страхового відшкодування, 8 368 грн. 07 коп. пені; 5 043 грн. 80 коп. втрат від інфляції, 3% річних - 934 грн. 04 коп., на відшкодування моральної шкоди 3 113 грн. 50 коп., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 49 233 (сорок дев»ять тисяч двісті тридцять три) гривні 99 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий суддя К.Г. Плахотнюк