Дата документу 30.01.2018
Справа № 320/232/18
Провадження № 2-о/320/63/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольській міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

при секретарі Фурсової Л.І.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

представника Мелітопольського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізької області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, зацікавлена особа Мелітопольський міський відділ Управління державної міграційної служби України в Запорізької області, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайоннрго суду Запорізької області із заявою в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, посилаючись на те, що він народився 10 січня 1975 року в селі Якушовка Краснопольського району Могильовської області, Білорусь. В 1976 році його батьки переїхали на постійне проживання в Україну. У зв'язку з тим, що в 1980 році він набув статус дитини позбавленої батьківського піклування, він був влаштований в Ківерцівський дитячий будинок, а потім з 1982 року навчався в Володимир-Волинській спеціалізованій школі-інтернаті І-ІІІ ступенів м.Володимир-Волинський, Волинської області. Після закінчення 8 класів, він навчався з 01 жовтня 1990 року по 30 червня 1993 року в Оваднівському ПТУ № 21 за спеціальністю «Тракторист-машиніст широкого профілю з умінням виконувати роботи слюсаря - ремонтника; водій автомобіля категорії «С». Вищевказаний учбовий заклад, де він навчався знаходився за адресою: Волинська область, ОСОБА_2 - Волинський район, с. Овадне, вул. Молодіжна, 43, тобто станом на 24 серпня 1991 року він постійно проживав на території України. Крім того, в період навчання в Оваднівському ПТУ № 21, а саме 22 січня 1992 року він отримав паспорт серії ЕГ 615899, виданий Володимир- Волинським РВ УМВС у Волинський області, зразка 1974 року колишнього СРСР. Вказаний паспорт у подальшому був ним втрачений, а тому з вказаної причини він не міг отримати паспорт громадянина України взамін паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року. З приводу отримання паспорта громадянина України замість втраченого, він звертався до Мелітопольського МВ УДМС. 31 серпня 2017 року він отримав довідку № 2318/10231 Мелітопольського міського відділу управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, відповідно до якої була встановлена (ідентифікована) його особа, але не було встановлено належність до громадянства будь-якої держави. Виходячи з відповіді Управління ДМС України в Запорізькій області, слідує, що у разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу ДМС України про встановлення особи, яка йому була надана, та про належності до громадянства станом на 24 серпня 1991 року. Оскільки належність його громадянства не було встановлено, то необхідне судове рішення про встановлення юридичного факту постійного його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому він звертається до суду з цією заявою.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року підтримав, наполягав на її задоволенні.

У судовому засіданні представник Мелітопольського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізької області ОСОБА_2 проти задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року заперечив, посилаючись на відсутність на те законних підстав.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши ст. 293 ЦПК України суд встановлює юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При судовому розгляді встановлені наступні обставини.

Відповідно до довідки Мелітопольського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області №2318/10231 від 31.08.2017 ОСОБА_1, 10.01.1975р.н., уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1 Білорусь, звертався до Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області з приводу отримання паспорта громадянина України замість втраченого. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави./а.с.4/

На час оформлення нового паспорта громадянина України Мелітопольським МВ УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_1, 10.01.1975р.н., уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_1 Білорусь, видано довідку №175./а.с.5/

Згідно відповіді Володимир-Волинської спеціалізованої школи-інтернат І-ІІІ ступенів «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» Волинської обласної ради №1518 від 15.12.2017 ОСОБА_1, 10.01.1975р.н., народився у Республіці Білорусь Краснопольського району Могилевської області та дійсно навчався у їхньому навчальному закладі, куди прибув з Ківерцівського дитячого будинку до 1 класу(на підставі направлення від 24.08.1982 №358)./а.с.6/

Відповідно до довідки Оваднівського професійного ліцею Волинської обласної державної адміністрації №118 від 11.12.2017 ОСОБА_1, 10.01.1975р.н., дійсно навчався в Оваднівськогому ПТУ №21 з 01.10.1990 (Наказ №19-К від 01.10.1990) по 30.06.1993 (Наказ №15-К від 30.06.1993) за спеціальністю «Тракторист-машиніст широкого профілю з умінням виконувати роботи слюсаря-ремонтника; водій автомобіля категорії «С»./а.с.7/

Згідно довідки голови квартального комітету №64 Мелітопольської міської ради народних депутатів від 28.12.2017 ОСОБА_1, 10.01.1975р.н., з 2016 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2./а.с.8/

Довідкою Оваднівського професійного ліцею Волинської обласної державної адміністрації №119 від 11.12.2017 підтверджено створення та реорганізацію Оваднівського професійного ліцею: 1968-1984р.р. Оваднівське сільське профтехучилище №1; 1984-1993р.р. Оваднівське середнє профтехучилище №21; 1993-2003р.р. Оваднівське професійно-технічне училище №21; 2004р. Оваднівський професійний ліцей./а.с.9/

Згідно відповіді Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області №2301/01-В-248 від 09.11.2017 керівництвом Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо сприяння в отриманні громадянства України замість втраченого. Перевіркою встановлено, що Мелітопольським МВ УДМС України в Запорізькій області згідно поданої ОСОБА_1 заяви 03.08.2017 заведено відповідну справу (№67/В-337), за результатами її розгляду 31.08.2017 (вих.. №2318/10232) співробітниками Мелітопольського МВ надано ОСОБА_1 відповідь щодо тимчасової відмови в оформленні паспорта громадянина України із зазначенням причин відмови, а саме ним не були надані документи, що підтверджують належність ОСОБА_1 до громадянства України. За результатами службової перевірки порушень чинного законодавства з боку співробітників Мелітопольського МВ не встановлено. /а.с.11-12/

Правовідносини, які є предметом судового розгляду, врегульовані Законом України «Про громадянство України» № 2235-111 від 18.01.2001 р., із наступними змінами.

Відповідно до ч 2ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Факт постійного безперервного проживання заявника на території України не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає вимоги заявника щодо встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року не обґрунтованими та залишає їх без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 265, 354, 355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, зацікавлена особа Мелітопольський міський відділ Управління державної міграційної служби України в Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення (ухвала), якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ