АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4790/16-ц Номер провадження 22-ц/786/63/18Головуючий у 1-й інстанції Степура А. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М., при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 серпня 2017 року (повний текст рішення виготовлений 04.09.2017 року) по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона разом з відповідачем мають двох спільних дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказувала, що з відповідачем ОСОБА_3 вони проживали спільно без реєстрації шлюбу. Протягом останніх років відносини між ними поступово погіршувались, між ними постійно виникали сварки, в результаті чого з липня 2016 року вони припинили спільне проживання і з липня 2016 року вона з синами мешкає окремо від відповідача за адресою м. Кременчук, квартал 278 буд.35 кв. 28. Також, зазначила, що в квартирі, де вона наразі проживає з синами, створені всі умови для їх комфортного та здорового зростання. У звязку з припиненням спільного проживання з відповідачем між нею та ОСОБА_3 виник спір з приводу проживання синів. При вирішенні даного спору просила врахувати те, що вона має офіційну роботу та регулярний заробіток, графік її роботи дає можливість самостійно приводити та забирати дітей щодня зі школи, займатися ними, допомагати виконувати домашнє завдання. Тому вважає, що визначення місця проживання синів з нею буде відповідати їх інтересам, оскільки сини висловлюють чітку позицію проживати разом з нею. З урахуванням викладеного, просила її позовні вимоги задовольнити.

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд усунути йому перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні синів шляхом встановлення йому таких періодів для участі у вихованні та спілкуванні з синами ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2:

- побачення щотижня з суботи 15 год. 00 хв. до вівторка 09 год. 00 хв.;

- побачення щотижня в четвер з 08 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.;

- спільний щорічний відпочинок протягом половини усіх шкільних канікул ;

- спільний відпочинок влітку, а саме: з 15 червня по 30 червня, з 15 липня по 31липня, з 15 серпня по 31 серпня та шляхом зобовязання ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у вихованні та спілкування з синами ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач після припинення спільного проживання чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей - відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми - задоволено частково.

Усунено ОСОБА_3 перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні синів шляхом встановлення йому таких періодів для участі у вихованні та спілкуванні з синами ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2:

- побачення через тиждень з суботи 15 год. 00 хв. до вівторка 09 год. 00 хв.;

- побачення щотижня в четвер з 08 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.;

- спільний щорічний відпочинок протягом половини усіх шкільних канікул;

- спільний відпочинок влітку, а саме: з 15 червня по 30 червня по 30 червня, з 15 липня по 31 липня, з 15 серпня по 31 серпня та шляхом зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкод у вихованні та спілкування з синами ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 640 грн. судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду.

В задоволені іншої частини вимог ОСОБА_3 відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 таподала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 серпня 2017 року в частині незадоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а також прохала скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити спосіб участі батька у вихованні малолітніх дітей, який буде максимально враховувати інтереси їхніх дітей.

Апелянт вважає, що дане рішення суду є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції за участі апелянта та представників сторін, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішенняє невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносин без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилися сини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 048427, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КЕ №103527. На даний час сторони проживають окремо, діти проживають разом з відповідачкою за адресою АДРЕСА_1.

Також, судом встановлено, що після припинення відносин між сторонами склалися неприязні стосунки, внаслідок чого ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_3 у спілкуванні з дітьми. Внаслідок перешкоджання у спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 звертався до Органу опіки та піклування з питанням про визначення способу участі у вихованні дітей. Так, рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 60 від 30.01.2017 року «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми гр. ОСОБА_3І.» вирішено встановити ОСОБА_3 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такі способи участі: побачення щотижня з суботи 15 год. 00 хв. до неділі 20 год. 00 хв.; спільний щорічний відпочинок протягом половини усіх шкільних канікул за попередньою домовленістю з матірю та спільний щорічний відпочинок влітку, а саме з 15 червня по 30 червня, з 15 липня по 31 липня, з 15 серпня по 31 серпня.

Однак, ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_3 у вільному спілкуванні з дітьми, не виконуючи рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 60 від 30.01.2017 року «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми гр. ОСОБА_3І.»

Судом встановлено, що між сторонами дійсно існують протиріччя, які не дозволяють сторонам дійти згоди та у добровільному порядку визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності факту вчинення ОСОБА_2 перешкод ОСОБА_3 у вихованні дітей та спілкуванні з ними, а тому прийшов до висновку що позовні вимоги в частині зобовязання позивача не чинити таких перешкод підлягають до задоволення.

Разом з цим, місцевий суд виходячи з інтересів дітей, враховуючи обставини справи, а також вік дітей, їх психологічний стан, відсутність на даний час достатнього спілкування з батьком, беручи до уваги висновок служби у справах дітей, заперечення відповідача та з максимальним врахуванням інтересів дітей, дійшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо визначення способу його участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Вирішення батьками питань щодо виховання дитини регулюється нормами ст. 157 СК України. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У силу ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Крім того, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Схожа норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, рішення у справі «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що сторони обоє з належним піклуванням та турботою, любовю ставляться до спільних дітей. Позивач цікавиться їх життям і розвитком, має на меті приймати активну участь у їх вихованні, спілкуватись з ними. Обоє дітей привязані до обох батьків. В ході судового розгляду справи не доведено, що спілкування дітей з батьком буде перешкоджати їх нормальному розвитку.

Крім того, судом встановлено, що позивач працює, має стабільний дохід, за місцем його проживання наявні належні умови для перебування дітей, є дитячі кімнати окремо для кожної дитини, що стверджується актом обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 19 жовтня 2016 року (а.с.107).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що спілкування ОСОБА_3 з дітьми буде сприяти повноцінному їх вихованню, розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Тому, участь позивача у вихованні дітей, спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дітей.

Однак, на думку колегії суддів, рішення суду в частині визначення способів участі ОСОБА_3 у вихованні дітей в робочі на вихідні дні, підлягає доповненню, оскільки судом першої інстанції не дивлячись на вимоги ст. 159 СК України, залишилося не визначеним місце їх спілкування та залишено поза увагою, що той факт, що при визначених судом періодах спілкування, виходячи з обставин справи, це може негативно позначитися на навчальному процесі останніх.

За таких обставин доводи апелянта є частково обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає доповненню та уточненню, з метою забезпечення найкращих інтересів дітей.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, у звязку з відсутністю спору.

Так, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 вказувала на те що у звязку з припиненням спільного проживання з відповідачем, між нею та ОСОБА_3 виник спір з приводу місця проживання їхніх синів.

Відповідно до положень ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини

Згідно ч.1 ст.161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Однак, судом встановлено, що діти проживають з ОСОБА_2 і даний факт, на час розгляду справи, ОСОБА_3 не оспорюється.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що в провадженні суду перебував позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей. Проте, ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2017 року вищезазначений позов за заявою позивача ОСОБА_3 залишений без розгляду .

Тому, залишення вищезазначеного позову без розгляду самим позивачем свідчить про те, що між сторонами на даний час не виникає питання щодо місця проживання дітей, оскільки позивач, залишаючи позов без розгляду, погодився з тим, що діти проживають разом з матірю. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Таким чином, враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та зміни рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 серпня 2017 року.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 серпня 2017 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми підлягає - змінити, доповнивши та уточнивши умови способів участі позивачау вихованні дітей в робочі на вихідні дні зазначені в абз.3 резолютивної частини, шляхом викладення їх в наступній редакції: - «побачення через тиждень з суботи 15 год. 00 хв. до вівторка 09 год. 00 хв. за місцем проживання дітей, за умови відсутності негативного впливу на навчальний процес останніх»; - «побачення щотижня в четвер з 08 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. за місцем проживання дітей, за умови відсутності негативного впливу на навчальний процес останніх».

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення складений 26 січня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: