Справа № 372/3917/15-ц
Провадження № 2-9/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» звернувся до суду з позовом про визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 20.10.2008 року № 1653 «Про передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі увласніть земельних ділянок, загальною площею 21, 793 ОСОБА_24, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_25, ОСОБА_23, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 20.10.08 № 1653 щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно додатку) на території Підгірцівської сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, виданих на ім'я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2 НОМЕР_3 кадастровий номер НОМЕР_4 НОМЕР_5 кадастровий номер НОМЕР_6, НОМЕР_7 кадастровий номер НОМЕР_8, НОМЕР_9 кадастровий номер НОМЕР_10, НОМЕР_11 кадастровий номер НОМЕР_12, НОМЕР_13 кадастровий номер НОМЕР_14, НОМЕР_15 кадастровий номер НОМЕР_16, НОМЕР_17 кадастровий номер НОМЕР_18, НОМЕР_19 кадастровий номер НОМЕР_20 НОМЕР_21 кадастровий номер НОМЕР_22, НОМЕР_23 кадастровий номер НОМЕР_24, НОМЕР_25 кадастровий номер НОМЕР_26, НОМЕР_27 кадастровий номер НОМЕР_28, НОМЕР_29 кадастровий номер НОМЕР_30, НОМЕР_31 кадастровий номер НОМЕР_32, НОМЕР_33 кадастровий номер НОМЕР_34, НОМЕР_35 кадастровий номер НОМЕР_36, НОМЕР_37 кадастровий номер НОМЕР_38, НОМЕР_39 кадастровий номер НОМЕР_40 НОМЕР_41 кадастровий номер НОМЕР_42 та витребування на користь ДП «Київське лісове господарство» із незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 21,793 га, що розташовані в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровими номерами НОМЕР_43 -НОМЕР_22 та НОМЕР_24 - НОМЕР_42.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в ході проведення перевірки встановлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 23.06.03 № 333 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському Держлісгоспу для ведення лісового господарства» передано, зокрема, Козинському лісництву у постійне користування 1155,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства, з них 309 га на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району. Відповідно до акту прийому-передачі вказане лісництво прийняло 245 га земель лісового фонду на території Підгірцівської сільської ради. Розпорядженням лісовпорядної організації ВО «Укрдержліспроект» виготовлено планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які погоджено з органом контролю у сфері земельних ресурсів та передані для користування ДП «Київський лісгосп». У подальшому розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 06.06.07 № 567 «Про передачу земельних ділянок у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 33-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради та передано у приватну власність третім особам у справі земельні для ведення особистого селянського господарства загальною площею 21,793 га. Останнім видано державні акти на право власності на землю. На підставі договорів купівлі - продажу від 12.09.2008 за №№ 7820, 7839, 7946, 7960, 7910, 7969, 7918, 7978, 7925, від 10.09.08 №№ 7806, 7813, 7827, 7771, 7778, 7799, 7843, 7750, 7785, 7743, 7835 від 22.09.08 за №№ 8442, 8449 та від 22.05.08 №№ 4000, 4007, 4014, 4021, 4035, 4042, 4049, 4056, 4063, 4070, 4077, 7084, 4091, 4098, 4105, 4112, 4119 вищевказані громадяни відчужили земельні ділянки на користь ОСОБА_1 Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 20.10.2008 № 1653 змінено цільове призначення земельних ділянок відповідача із земель особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва, у зв'язку з чим ОСОБА_1 видано державні акти на право власності на землю. Зазначене призвело до вибуття з власності та користування держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» вказаних земельних ділянок.

Під час розгляду справи прокурор подала заяву, в якій просила у зв'язку з допущеною технічною помилкою вважати кадастрові номери земельних ділянок згідно державних актів серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_44, НОМЕР_3 кадастровий номер НОМЕР_46, НОМЕР_5 кадастровий номер НОМЕР_45, НОМЕР_7 кадастровий номер НОМЕР_47, НОМЕР_9 кадастровий номер НОМЕР_48:0019, НОМЕР_11 кадастровий номер НОМЕР_48:0020, НОМЕР_13 кадастровий номер НОМЕР_48:0021, НОМЕР_15 кадастровий номер НОМЕР_48:0022, НОМЕР_17 кадастровий номер НОМЕР_48:0023, НОМЕР_19 кадастровий номер НОМЕР_48:0024, НОМЕР_21 кадастровий номер НОМЕР_48:0025, НОМЕР_23 кадастровий номер НОМЕР_48:0109, НОМЕР_25 кадастровий номер НОМЕР_48:0110, НОМЕР_27 кадастровий номер НОМЕР_48:0111, НОМЕР_29 кадастровий номер НОМЕР_48:0112, НОМЕР_31 кадастровий номер НОМЕР_48:0113, НОМЕР_33 кадастровий номер НОМЕР_48:0114, НОМЕР_35 кадастровий номер НОМЕР_48:0115, НОМЕР_37 кадастровий номер НОМЕР_48:0116, НОМЕР_39 кадастровий номер НОМЕР_48:0118, НОМЕР_41 кадастровий номер НОМЕР_48:0119 відповідно.

09.08.2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Обьухівського районного суду Київської області від 18 січня 2016 року в частині залишеній без змін рішенням апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2016 року, та рішення апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2016 року скасоване, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

04.10.2017 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі.

В судовому засіданні прокурор Тарасенко А.С. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, оскільки набуття у власність відповідачем спірних земельних ділянок було проведено з порушенням норм чинного законодавства та призвело до вибуття з державної власності та користування земельної ділянки значного розміру, просила поновити строки позовної давності.

Представник Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник Державного підприємства «Київське лісове господарство» в судове засідання не з'явився, в поданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_26 позовні вимоги не визнав, вважав, що його довірителька набула право власності на земельні ділянки на законних підставах та в порядку передбаченому законодавством та просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень до суду не направили.

Суд, вислухавши прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 23.06.03 № 333 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському Держлісгоспу для ведення лісового господарства» Козинському лісництву передано у постійне користування 1155,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства, з них 309 га на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 06.06.07 №567 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 33-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 33-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради та передано у приватну власність земельні ділянки, зокрема, громадянам ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 для ведення особистого селянського господарства загальною площею 21,793 га.

На підставі вказаного рішення третім особам видано державні акти на право власності на земельні ділянки.

Згідно договорів купівлі - продажу від 12.09.2008 за №№ 7820, 7839, 7946, 7960, 7910, 7969, 7918, 7978, 7925, від 10.09.08 №№ 7806, 7813, 7827, 7771, 7778, 7799, 7843, 7750, 7785, 7743, 7835 від 22.09.08 за №№ 8442, 8449 та від 22.05.08 №№ 4000, 4007, 4014, 4021, 4035, 4042, 4049, 4056, 4063, 4070, 4077, 7084, 4091, 4098, 4105, 4112, 4119 вищевказані громадяни відчужили земельну ділянку ОСОБА_1

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 20.10.2008 № 1653 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_27 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради» змінено цільове призначення земельних ділянок ОСОБА_1 із земель особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва та відповідачу видано державні акти на право власності на землю з кадастровими номерами: серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_44, НОМЕР_3 кадастровий номер НОМЕР_46, НОМЕР_5 кадастровий номер НОМЕР_45, НОМЕР_7 кадастровий номер НОМЕР_47, НОМЕР_9 кадастровий номер НОМЕР_48:0019, НОМЕР_11 кадастровий номер НОМЕР_48:0020, НОМЕР_13 кадастровий номер НОМЕР_48:0021, НОМЕР_15 кадастровий номер НОМЕР_48:0022, НОМЕР_17 кадастровий номер НОМЕР_48:0023, НОМЕР_19 кадастровий номер НОМЕР_20 НОМЕР_21 кадастровий номер НОМЕР_22, НОМЕР_23 кадастровий номер НОМЕР_48:0109, НОМЕР_25 кадастровий номер НОМЕР_48:0110, НОМЕР_27 кадастровий номер НОМЕР_48:0111, НОМЕР_29 кадастровий номер НОМЕР_48:0112, НОМЕР_31 кадастровий номер НОМЕР_32, НОМЕР_33 кадастровий номер НОМЕР_48:0114, НОМЕР_35 кадастровий номер НОМЕР_48:0115, НОМЕР_37 кадастровий номер НОМЕР_48:0116, НОМЕР_39 кадастровий номер НОМЕР_48:0118, НОМЕР_41 кадастровий номер НОМЕР_48:0119.

З листа ДП «Київське лісове господарство» № 02-570 від 27.08.15, листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання №304 від 20.08.2015 року, планово-картографічних матеріалів - фрагменту кадастрової карти, планшету №7 лісовпорядкування 2003 року вбачається, що набуті ОСОБА_1 згідно оспорюваних розпоряджень та державних актів земельні ділянки розміщені на землях лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство».

Вказані обставини підтверджуються також протоколом другої лісовпорядної наради від 14.04.2005 року, проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» за 2015 рік.

Статтею 6 ЛК України визначено, що всі ліси в Україні є власністю держави. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному земельним та цим кодексами, а частиною 1 статті 57 даного Кодексу, визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам законодавство не містить.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.5 ст.149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 23 червня 2003 року № 333 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському Держлісгоспу для ведення лісового господарства» передано, зокрема, Козинському лісництву у постійне користування 1 155,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства, із них - 309 га на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району.

Так, склад земель лісового фонду як самостійної категорії земель є вичерпним і закріплений в переліку ст. 55 ЗК України та відповідає ст. 4 ЛК України, згідно з якими до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара.

Згідно зі ст. 5 ЛК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено статтею 79 Земельного кодексу України, яка встановлює кваліфікуючі ознаки земельної ділянки, насамперед, це межі земельної ділянки, які повинні існувати в натурі, на місцевості, а також визначене місце її розташування та встановлений законодавством режим використання, включаючи зони спеціальних обмежень прав.

За змістом ст. 184 ЗК України землеустрій передбачає складання проектів впорядкування існуючих землеволодінь та землекористувань та створення нових, складання проектів відведення земельних ділянок, встановлення в натурі меж земельних ділянок, розроблення іншої землевпорядної документації, пов'язаної з використанням та охороною земель.

Згідно зі ст. 48 ЛК України матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до Інструкції по проведенню лісовпорядкування в лісовому фонді СРСР від 31 травня 1990 року (чинної згідно з п. 2 Прикінцевих положень ЛК України) проекти організації та розвитку лісового господарства є основним нормативно-технічним документом лісовпорядкування.

Відповідно до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п. 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року (далі - Інструкції), планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Таким чином, при вирішенні питання щодо перебування земельної ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі № 6-212цс14 та від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14.

Вирішуючи спір на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає переконливими доводи і докази щодо підтвердження наявності проекту організації та розвитку лісового господарства виробничої частини ДЛГО «Київліс», затвердженого у встановленому ст. 48 порядку, відповідність наданих планово-картографічні матеріали лісовпорядкування щодо спірних земельних ділянок вимогам вказаної Інструкції, оскільки будь-якими доказами відповідач це не спростував, а його заперечення в цій частині є ґрунтуються лише на припущеннях та є непереконливими.

Таким чином, суд вважає доведеними посилання позову на незаконність вибуття спірних земельних ділянок із державної власності.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

До спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку, що Обухівська районна державна адміністрація при наданні у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок лісогосподарського призначення вийшла за межі своїх повноважень, а отже її розпорядження є незаконними та прийняті усупереч ст. 19 Конституції України, ст. ст. 20, 55, 56, 84, 149 ЗК України.

Крім того, надання спірних земельних ділянок у приватну власність для сільськогосподарських потреб відбулось з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок.

Оскільки розпорядження Обухівської районної державної адміністрації є незаконними, то і державні акти на право власності на земельні ділянки, що видані на підставі цього розпорядження також є незаконними.

Враховуючи викладене, суд вважає, що загалом під час розгляду справи було доведено наявність порушених інтересів держави, які можуть захищатись в судовому порядку.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що прокурором не заявлялися вимоги про визнання недійсним та скасування розпоряджень щодо надання у власність земельної ділянки з кадастровим номером 0:07:002:0117 та її витребування, письмової заяви про зміну позовних вимог відповідно до ст. 31, ч. 1 ст. 119 ЦПК України позивач не подавав, а тому спір щодо вказаної земельної ділянки не може бути вирішений в межах заявлених вимог, а відповідні посилання прокурора, зокрема, на технічну описку не мають правового значення.

Враховуючи тривалий час розгляду справи суд вважав можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів відповідно до принципів диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін.

Під час судового розгляду справи представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності, вирішуючи яку суд дійшов висновку про необхідність застосування строку позовної давності з таких підстав.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та статтею 56 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень передбачних ст. 185 цього Кодексу.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 57 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

ОСОБА_3 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

В постанові Верховного суду України від 01.07.2015 року сказано, що: прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду.

Відповідно п. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного суду.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

В Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року по справі 6-152цс14 говориться про те, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли державний орган, дізнався про порушення свого права, а не з моменту проведення прокуратурою перевірки. Посилання прокурора в заяві про те, що трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним вищевказаних рішень органу місцевого самоврядування пропущено з поважних причин, оскільки Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства і ДП «Київське лісове господарство» на захист порушених прав держави до суду не зверталось, у прокурора виникло право на звернення до суду у зв'язку з бездіяльністю цих органів, оскільки у вказаних правовідносинах строк позовної давності починається, коли державний орган дізнався про порушення свого права, тобто з моменту, коли спірна земельна ділянка вибула з державної власності, тобто із моменту видачі Державних актів відповідачу 28.10.2008 року. Строк позовної давності за цими вимогами сплив у 2011 році.

Відповідно до частини третьої, четвертої ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюється положенння ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалась або могла довідатись про порушення прав і законних інтерсів.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 р. у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації, п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.51).

Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно повязані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак - ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

Так, згідно зі ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (в редакції, що діяла на час прийняття оспорюваного рішення), державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Моніторинг родючості ґрунтів земель сільськогосподарського призначення та агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення проводить центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодекос випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Враховуючи, що прокуром при зверненні до суду із позовною заявою пропущено строк позовної давності, а представник відповідача по справі просить застосувати цей строк, суд вважає, що в позові слід відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 19, 121 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 20-23, 52, 55, 84, 116, 118, 121, 122, 125, 126, 149, 152, 155, 184, 198 Земельного кодексу України, ст.ст. 16, 31, 203, 204, 215, 216, 251-253, 256-258, 261, 264, 267, 268, 387, 388, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 27, 31, 48, 57 Лісового кодексу України, ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко