АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1200/18 Справа № 205/1680/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Дніпро 30 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилався на те, що 09 березня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого він передав, а відповідач отримав від нього 420000 доларів США, які зобов'язався повернути до 09 березня 2013 року. Факт надання позики підтверджується розписками від 09 березня 2012 року та 27 грудня 2012 року. У зазначений у договорі час відповідач борг повністю не повернув, тому позивач просив стягнути з нього борг за договором позики у сумі 575 460 доларів США 64 центи, в тому числі неповернену суму позики в розмірі 379 300доларів США, інфляційні втрати у сумі 106 204 долари США, заборгованість по процентах від суми позики в розмірі 73 434 доларів США 40 центів, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 16 522 долари США 24 центи та судові витрати по справі /т.1 а.с. 1-4, 155/.

15 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсними правочинів, в обґрунтування якого посилався на те, що кошти у сумі 420000 доларів США ніколи не отримував, через що договір та розписка від 09 березня 2012 року та додаткова угода від 25 жовтня 2013 року є фіктивними /т.1 а.с. 98-106/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 3 030 607 грн. та відсотки від простроченої суми у розмірі 58 673,48 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3775 грн. 80коп. судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсним - відмовлено /т.1 а.с. 192-197/.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково /т.2 а.с.32-41/.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у рахунок повернення боргу за договором позики: 379 000 доларів США - сума позики, 42 481,88 доларів США - відсотки, 9789,06 доларів США - 3 % річних, а всього 432 649,34 доларів США. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики скасовано, справу в цій частині передано новий розгляд до суду апеляційної інстанції /т.2 а.с. 103-105/.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року залишено без змін.

Отже, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року переглядається апеляційним судом лише в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у іноземній валюті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 повністю відмовити.

В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині, яка переглядається, апелянт зазначав, що сторонами при укладенні угоди від 25 жовтня 2013 року не було змінено валюту грошового зобов'язання, а сума, яка зазначена в ній у гривневому еквіваленті є довідковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з їх доведеності. В своєму рішенні зазначив, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором позики, відповідач має повернути залишок боргу у розмірі 3 030 607 грн., оскільки 25 жовтня 2013 року відбулась зміна грошової одиниці основного зобов'язання з валюти на гривню, а стягуючи проценти у загальній сумі 58 673 грн. 48 коп., посилаючись на ст. 625 ЦК України фактично стягував 12 % річних за період з 25 жовтня 2013 по 25 квітня 2014 року, а за період з 10 березня 2013 по 25 жовтня 2013 і з 25 квітня 2014 по 22 лютого 2016 року 3% річних.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 березня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у письмовій формі був укладений договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач отримав у борг кошти у сумі 420 000 доларів США, які зобов'язався повернути протягом 12 місяців, а саме до 09 березня 2013 року, про що зазначено в пункті 2 договору. Того ж дня ОСОБА_2 на підтвердження факту укладення договору та отримання коштів власноручно написав розписку, в якій зазначив, що він взяв у борг у ОСОБА_3 420 000 доларів США, та зобов'язується повернути до 09 березня 2013 року.

Відповідно до розписки від 27 грудня 2012 року, написаної власноручно, ОСОБА_2 несе відповідальність за договором позики від 09 березня 2012 року в розмірі 420 000 доларів США, за договором позики від 16 липня 2012 року в розмірі 30 000 доларів США, а також за договором позики від 27 листопада 2012 року в розмірі 9 000 доларів США перед ОСОБА_3, у разі порушення строків повернення боргу, зобов'язався переоформити на ОСОБА_3 домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Сировця, 4.

25 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладена додаткова угода до договору позики від 09 березня 2012 року, згідно з якою сторони домовились продовжити строк повернення коштів у сумі 3 110 507 грн., що за курсом НБУ складала 389 300 доларів США на строк - 183 дні, при цьому позичальник зобов'язується сплатити відсотки 12 % річних; погашення заборгованості відбувається частинами: 25 грудня 2013 року 79 900 грн., що складає 10 000 доларів США, 25 квітня 2014 року 159 800 грн., що складає 20 000 доларів США.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно із ст.1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як убачається зі змісту договору від 09 березня 2012 року позичальник отримав у борг кошти у доларах США, проте додатковою угодою від 25 жовтня 2013 року змінили грошову одиницю зобов'язання з доларів США на гривню.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вимогами ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Дійшовши обґрунтованого висновку про укладення між сторонами 25 жовтня 2013 року договору, яким змінили валюту договору позики, суд першої інстанції здійснив правильний перерахунок коштів, які підлягають стягненню з відповідача, за курсом долара США НБУ.

За таких обставин судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у іноземній валюті залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

Ж.І. Максюта