Справа № 202/4115/17
Провадження №2/202/251/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 січня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року позивач вернувся до суду з позовом до відповідача Другої дніпровської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_3, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2017 року замінено неналежного відповідача Другу дніпровську державну нотаріальну контору на ОСОБА_3 та залучено в якості третьої особи Другу дніпровську державну нотаріальну контору. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5. Після смерті матері відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Ще за життя, тобто 08 листопада 2007 року, її матір ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповідала усе належне їй майно в рівних частках їй - позивачу та її брату - ОСОБА_3. Позивач 09 червня 2017 року звернувся до Другої дніпровської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті матері. Державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення та рекомендовано звернутися до суду. Причиною пропуску встановленого строку є те, що вона є людиною літнього віку, хворіла і як юридично не обізнана людина, не знала про обов'язкову необхідність звернення до нотаріальної контори у шестимісячний термін. Вважає причини пропуску поважними, адже є спадкоємцем за заповітом, проти чого не заперечує її брат, відповідач по справі. Просила суд: визначити їй додатковий строк тривалістю в один місяць для подачі до Другої дніпровської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності та не заперечував щодо їх задоволення.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Відповідно до листів просив суд розглядати справу без їх представника та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2017 року було задоволено клопотання представника позивача про забезпечення доказів та витребувано із Другої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 (а.49), яка проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 13 квітня 1995 року Дніпровською міською радою народних депутатів на підставі розпорядження №3/681-95. Право власності зареєстровано в КП ДМБТІ у реєстрову книгу №102п-4.

Відповідно до заповіту від 08 листопада 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Криворотько В.М., зареєстрованому в реєстрі за №1-4049 ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, в рівних частках, заповідала: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до спадкової справи №398/2017, заведеної Другою дніпровською державною нотаріальною конторою 31 травня 2017 року після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, з заявою про прийняття спадщини 09 червня 2017 року звернулася ОСОБА_2 (а.с. 48-61).

13 червня 2017 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 подав до Другої дніпровської державної нотаріальної контори заяву про те, що він пропустив термін для прийняття спадщини, до суду з питання продовження строку для прийняття спадщини звертатися не буде і не бажає отримувати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09.06.2017 року, державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. відмовлено у видачі ОСОБА_1, який діє як представник на підставі довіреності від імені ОСОБА_2, свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з пропущенням нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Аналогічне положення міститься в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляд цивільних справа про спадкування», відповідно до якого належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Статтею 48 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом роз`яснено представнику позивача в судовому засіданні положення вимог ч. 1 ст. 13 та ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України. В той же час, представником позивача в судовому засіданні не заявлялось клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення до участі в справі в якості співвідповідача Дніпровської міської ради.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем ОСОБА_3, оскільки в судовому засіданні встановлено, що жодним чином права позивача ним не порушені, оскільки він відмовився від прийняття спадщини за заповітом та є неналежним відповідачем про справі.

Також суд звертає увагу позивача на те, що посилаючись на поважність пропуску строку звернення з заявою для прийняття спадщини нею зазначено, що вона є літньою людиною, хворіє та є юридично не обізнаною особою, однак жодним належним доказом це нею не підтверджено.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не розподіляються.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, ст. ст. 15, 16, 1216, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_2), третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора (м. Дніпро, вул. Метробудівська, буд. 1), про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 05.02.2018 року.

Суддя Л.П. Слюсар