Справа № 369/3436/16-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/279/18 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 23.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2018 року м. Київ

справа № 369/3436/16

провадження № 22ц/780/279/18

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В., Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Дрозд Р.І.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» в особі представника Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Вернер» Виговська Аліна Костянтинівна

відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6

представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_7 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2016 року у складі судді Дубас Т.В., повний текст складений 05.07.2016 року,

встановила:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України:

пункт 8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується;

пункт 9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до

Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року N 1401-VIII.

Згідно з підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню (підпункт 9 пункт 161 розділу XV Перехідних положень Конституції України).

У даному випадку провадження у справі відкрито у квітні 2016 року, тобто розпочате до 30 вересня 2016 року.

Так, у квітні 2016 року позивач ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим що, між ТОВ та ОСОБА_5 укладено кредитний договір від 17.12.2014 р., відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачці ОСОБА_5 кредит у розмірі 196 000 грн., строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки Seat, модель Toledo, рік випуску 2014, а відповідачка зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредит у повному обсязі. Також позивачем, відповідно до умов договору, надано ОСОБА_5 додатковий кредит, у розмірі 70 000,20 грн., з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування від 17.12.2014 р., укладеного між відповідачкою ОСОБА_5 та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», а відповідачка зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу Додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання Додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов Договору. Крім того, умовами договору кредитування виконання зобов'язання за договором забезпечувалось заставою майна, а саме заставою автомобіля марки Seat, модель Toledo, заставною вартістю 280 000 грн. Сторони також домовилися про надання відповідачем ОСОБА_5 додаткових способів забезпечення виконання зобов'язань за Договором у вигляді поруки третіх осіб. Поручителем за договором виступив ОСОБА_6, який підтвердив ознайомлення з умовами договору шляхом його підписання.

Далі позивач зазначив, що відповідачами не належно виконувались договірні зобов'язані в результаті чого виникла заборгованість, тому просив стягнути з відповідачів солідарно, основну заборгованість за кредитним договором в розмірі 218 108,90 грн., основну заборгованість зі сплати Додаткового кредиту у розмірі 2 372,04 грн., збитки у розмірі 16 200 грн., штраф у розмірі 40 622,72 грн., пеню у розмірі 2 042,30 грн., 3 % річних у розмірі 1 270,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 241,60 грн., а загалом стягнути 281 858,40 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06. 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором в розмірі 218 108,90 грн., основну заборгованість зі сплати Додаткового кредиту у розмірі 2 372,04 грн., збитки у розмірі 16 200 грн., штраф у розмірі 40 622,72 грн., пеня у розмірі 2 042,30 грн., 3 % річних у розмірі 1 270,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 241,60 грн., а всього 281 858,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судовий збір в розмірі 2113,94 грн. з кожного.

Не погоджуючись з таким рішенням представник відповідача ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу зазначивши, що рішення є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки не взято до уваги, що поручителю не було вручено вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитом, оскільки за умовами договору поруки така умова наступає з моменту отримання повідомлення. До того ж судом не взято до уваги, що поручитель змушений був змінити місце проживання та мешкає на даний час у АР Крим, тому додані ним документи щодо місця проживання та переміщення ставлять під сумнів вручення йому повідомлення, які лягли в основу заочного рішення. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

У відзиві на скаргу представник позивача зазначив, що в п.9.9. договору погоджено, що у випадку, якщо, відповідно до п.5.3. договору апелянт не повідомив позивача про зміни, внесені до первинної інформації, апелянт несе ризик настання негативних наслідків, пов'язаних з таким неповідомленням.

Жодних повідомлень про зміну місця проживання, чи виникнення обставин, які негативним чином впливають на виконання своїх обов'язків за кредитним договором позивач не отримував, тому він, як поручитель відповідає перед позичальником у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, відшкодування збитків.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7, представник відповідача ОСОБА_6, скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача Виговська А.К. заперечувала проти скарги, просила відмовити у її задоволенні з підстав зазначених у відзиві.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належним чином повідомлялися про час розгляду справи, проте до суду не з'явилися, їх неявка відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 17.12.2014 р. позивач ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачка ОСОБА_5 уклали кредитний договір, відповідно умов якого позивач надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 196 000 грн., строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки Seat, модель Toledo, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1 197 куб. см., рік випуску 2014,.

Також позивачем, відповідно до умов договору, надано ОСОБА_5 додатковий кредит у розмірі 70 000,20 грн., з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування № 245002/4098/0002329 від 17.12.2014 р., укладеного між ОСОБА_5 та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група».

Сторони також домовилися про надання відповідачкою ОСОБА_5 додаткових способів забезпечення виконання зобов'язань за Договором у вигляді поруки третіх осіб. Поручителем за договором виступив відповідач ОСОБА_6, який підтвердив ознайомлення з умовами договору шляхом його підписання (т.1 а.с.13-29).

Згідно із умовами п. 3.3. договору, позичальник зобов'язаний повернути Компанії у повному обсязі суму кредиту, суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб). Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

Крім того, судом встановлено, що відповідачка не виконує належним чином свої зобов'язання за Кредитним договором, тому станом на 29.03.2016 р. позивачем нарахована заборгованість за кредитним договором в розмірі 218 108,90 грн., заборгованість зі сплати Додаткового кредиту у розмірі 2 372,04 грн., збитки у розмірі 16 200 грн., штраф у розмірі 40 622,72 грн., пеня у розмірі 2 042,30 грн., 3 % річних у розмірі 1 270,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 241,60 грн., а загалом 281 858,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення боргу, суд першої інстанції виходив із доведеності факту невиконання відповідачами зобов'язань за укладеним кредитним договором і набуття у зв'язку з цим позивачем права стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом, нарахованих сум штрафу, пені та збитків, відповідно до умов кредитного договору та 3% річних і інфляційних втрат, нарахованих згідно із ст.625 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно положень статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Порше Мобіліті» у зв'язку з неналежним виконання відповідачами договірних зобов'язань, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором.

Відповідач ОСОБА_6 у скарзі зазначив, що оскільки йому, як поручителю не було вручено вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитом, то у нього і не виникло зобов'язань по відшкодуванню в повному обсязі всіх платежів, що підлягають сплаті по кредитному договорі, тому суд не мав підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Такі доводи апелянта, судова колегія вважає безпідставними.

Так, відповідно до п.п. 3.2.1., 3.3 Договору у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення Кредиту або додаткового кредиту відповідно до графіка на строк щонайменше 1 календарний місяць, позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі. Термін дострокового повернення вважатиметься таким, що настав, а Кредит таким що підлягає поверненню протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу.

Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

У відповідності до п.3 умов поруки, поручитель у повному обсязі відшкодовує всі платежі, що підлягають оплаті у відповідності до кредитного договору протягом 10 робочих днів з моменту отримання відповідного письмового повідомлення від Компанії (т.1 а.с.22).

Згідно п.12 умов поруки, будь-які повідомлення та вимоги, передбачені умови кредиту, повинні бути надіслані у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням на адресу поручителя, вказану в кредитному договорі, або іншу адресу, про яку поручитель повідомить у письмовій формі, відправлене таким чином повідомлення вважатиметься отриманим поручителем на 3-й робочий день з дня відправлення(т.1 а.с.23).

06.01.2016 року позивачем на виконання умов договору було направлено повідомлення відповідачам щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

Однак, вимога не була отримана ОСОБА_5, оскільки за вказаною адресою вона відсутня, контактний телефон не відповідає (т.1 а.с.49).

Вимога, яка була направлена позивачем ОСОБА_6 була доставлена за адресою вказаною ОСОБА_6 у кредитному договорі - 20.01.2016 р. (т.1 а.с.52).

Доказів про те, що вказано вимога була отримана саме ОСОБА_6 у справі немає. При цьому відповідач зазначає у скарзі, що не отримував вимогу, оскільки змінив місце проживання.

Відповідно до п.5.3. договору відповідач зобов'язаний повідомити позивача про зміну будь-яких даних зазначених у кредитному договорі, а також виникнення будь-яких обставин, які можуть негативним чином впливати на виконання обов'язків за кредитним договором.

В п.9.9. договору погоджено, що у випадку, якщо, відповідно до п.5.3. договору компанію не буде повідомлено про зміни, внесені до первинної інформації, позичальник несе ризик настання негативних наслідків, пов'язаних з таким неповідомленням, в тому числі податкових наслідків.

Встановлено, що ні ОСОБА_5, ні відповідач ОСОБА_6 не повідомили позивача про зміну місця проживання чи виникнення інших обставин, які негативним чином впливають на виконання ними своїх обов'язків.

Крім того, в даному випадку пред'явленням вимоги до відповідачів також є пред'явлення до них цього позову. Проте, відповідачі і до цього часу свої зобов'язання по повернення коштів не виконали, борг не повернули, тому відповідно до умов договору у позивача виникло право вимагати стягнення з відповідачів солідарно коштів, нарахованих згідно з умовами кредитного договору, 3% річних і інфляційних втрат, нарахованих згідно із ст.625 ЦК України.

При цьому розрахунок заборгованості та збитків наданий позивачем, відповідачами не спростований.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є обґрунтованими, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, колегія судів, -

постановила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, представника відповідача ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : І.В.Іванова

Судді :

О.І.Сліпченко

В.В.Гуль