АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року м. Київ

Справа 761/16781/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретар Луговий Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва постановленого під головуванням судді Піхур О.В. 22 листопада 2017 року о 10:56 год. у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство «Домінанта», -

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/1431/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А

У травні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування, в якому просили стягнути з ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 87634,61 грн., на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 63132,62 грн., на користь ОСОБА_2 витрати на правову в розмірі 1500,00 грн., на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2017 в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування - відмовлено.

Не погодились із вказаним судовим рішенням позивачі, ними подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про його незаконність і необґрунтованість у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права як таке, що ухвалено не об'єктивно у зв'язку із неповним, поверхневим дослідженням обставин справи. Позивачі вказують на те, що суд першої інстанції фактично встановив неправомірність відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування, однак, відмовив у задоволенні позову з підстав того, що позивачі вчасно не звернулися у встановлений законом термін до відповідача із повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, крім того порушили зобов'язання передбачені ст. 33, 33-1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині збереження та надання транспортного засобу для огляду. Однак, вказані підстави не були підставами для відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачам, що слідує з листа від 30.03.2017 вих. № 767. Крім того, підпункт 33.1.4. пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», на які посилається суд першої інстанції, встановлює обов'язок водія транспортного засобу, причетного до ДТП невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування відповідальності, повідомлення про ДТП, проте вказаний обов'язок не може бути поширений на позивачів, оскільки вони не керували належними їм транспортними засобами під час ДТП, та не мають укладеного з відповідачем договору обов'язкового страхування відповідальності. Також зазначають, що ними було подано заяву про страхове відшкодування до страховика впродовж року з дня ДТП, як того вимагає закон, а тому вважають висновок суду першої інстанції про порушення строків звернення помилковим. Також вказують, що факт порушення позивачами п.33.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо надання транспортного засобу для огляду також відсутній, оскільки відповідач щодо надання пошкоджених транспортних засобів на огляд до них не звертався, а вони повністю виконали обов'язки, що передбачені п.33.3. та надали транспортні засоби для огляду представнику ТДВ СК «Домінанта». Позивачі із поважних причин, що підтверджується документально, не мали змоги надати для огляду відповідачу належні їм транспортні засоби.

В зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі, позивачі просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник СК «Київський страховий дім» заперечує доводи апеляційної скарги, вказує на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Зокрема, наголошується на тому, що у них відсутні договірні правовідносини з ОСОБА_4, який зазначений страховиком у полісі укладеному з СК «Домінанта», тому вважають, що відсутні підстави визнання нікчемним договору страхування укладеного з СК «Домінанта». А отже і здійснення страхового відшкодування, на їх думку, має здійснюватися цією страховою компанією, а не ними. Також у відзиві на апеляційну скаргу зазначається, що жоден із учасників ДТП до них не звертався, а тому не вбачають порушення ними порядку здійснення страхового відшкодування. На підставі викладеного, СК «Київський страховий дім» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.181-189).

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Відповідач та третя особа своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.179,180,194), причини неявки не повідомили. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачі мали право вимоги до відповідача про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, але з урахуванням того, що вони порушили вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: не звернулися у встановлений Законом термін до відповідача із повідомленням про подію, та порушили зобов'язання в частині збереження та надання транспортного засобу для огляду відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе виходячи з такого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційним судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

04.08.2016 по вул. Науки у м. Сєвєродонецьку Луганської області ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_7, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Санг Йонг», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та автомобілем марки «Форд Фієста», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, які були припарковані на парковці, що призвело до пошкодження транспортних засобів позивачів.

Вказані обставини встановлені постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.08.2016, якою також визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10).

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції), постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень ч. 5-7 ст. 82 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковимидля суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

А отже обставини щодо винуватості дій водія транспортного засобу «Шевроле Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 04.08.2016 по вул. Науки у м. Сєвєродонецьку Луганської області, в результаті якої були пошкоджені автомобіль марки «Санг Йонг», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки «Форд Фієста», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 є встановленими і доказуванню в даній справі не підлягають.

Належність автомобіля марки «Санг Йонг», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 позивачу ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с.38-39).

Належність автомобіля марки «Форд Фієста», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 позивачу ОСОБА_8 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (а.с.20).

Власником автомобіля «Шевроле Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на час ДТП є ОСОБА_7, що встановлено постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.08.2016 та підтверджується даними автоматизованої інформаційної системи МВС України, які надані Регіональним сервісним центром в м. Києві в листі № 31/26-493Аз від 04.08.2017 (а.с.138).

З матеріалів справи вбачається, що позивачі 09.09.2016 звернулись за виплатою страхового відшкодування до ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА», оскільки їм було повідомлено про страховий поліс №АЕ/8919078, укладений з цією компанією (а.с.105-116).

У листах від 24.11.2016 «СК «Домінанта» повідомила позивачів про те, що транспортний засіб «Шевроле Авео», д.н.з НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_9, на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «Київський страховий дім» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ АЕ/7798341, який був укладений раніше ніж поліс ОСЦПВВНТЗ № АЕ/8919078, виданий ТДВ «СК «Домінанта». У зв'язку з цим ТДВ «СК «Домінанта» відмовило у виплаті позивачам страхового відшкодування, так як поліс ОСЦПВВНТЗ АЕ/8919078 від 31.05.2016 - нікчемний (а.с.13,14,106,115).

Поліс АЕ/7798341 був укладений ОСОБА_10 з ПрАТ «Київський страховий дім» 29.03.2016, його дія визначена сторонами з 30.03.2016 по 29.03.2017, ним застрахована відповідальність водія транспортного засобу «Шевроле Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.102).

Згідно з даними електронного ресурсу МТСБУ поліс АЕ/8919078 був виданий ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» на транспортний засіб «Шевроле Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, страхувальником визначена фізична особа ОСОБА_4. Зазначено про дію полісу станом на 04.08.2016, тобто на момент ДТП (а.с.163). За даними ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» поліс був виданий 31.05.2016.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Також згідно з п. 17.3. ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають значення для оцінки страхового ризику.

Таким чином, вимогами чинного законодавства визначний обов'язок страховика повідомити про інші договори, укладені щодо об'єкта страхування, але нікчемність договору настає у разі наявності нового договору страхування щодо об'єкту страхування, при цьому вимога щодо особи страховика відсутня. А отже незалежно від особи страховика новий договір страхування щодо уже застрахованого об'єкта є нікчемним в силу закону.

Враховуючи до договір страхування автомобіля НОМЕР_4 з ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» був укладений пізніше ніж договір страхування цього ж об'єкту з ПрАТ «Київський страховий дім», то він є нікчемним. До того ж договір страхування з ПрАТ «Київський страховий дім» був укладений власником автомобіля НОМЕР_4 і був чинний на момент ДТП. За наведених обставин, відмова відповідача у здійсненні позивачам страхового відшкодування, з підстав викладених у ній, є безпідставною.

Слід звернути увагу, що відмова відповідача не містила жодних інших підстав, не посилався відповідач на порушення строків чи відсутність огляду транспортних засобів і в ході розгляду справи судом першої інстанції, а отже зазначення судом інших обставин, ніж були визначені учасниками справи є порушенням принципу диспозитивності визначеного процесуальним законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі повідомили відповідача про настання страхового випадку та надали документи, передбачені положеннями ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», в тому числі Заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.104-131;195-197). А отже твердження відповідача про відсутність звернення учасників ДТП, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, не відповідають дійсності.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України та ст. 20,21 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений строк.

Так, відповідно до п.33.1.4 ст. 33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

В даній справі позивачі не мали змоги виконати зазначений обов'язок перед відповідачем у зв'язку з відсутністю інформації про договір укладений з ним, та нікчемністю договору, за виконанням якого вони звернулись до ТДВ «Страхове товариство «Домінанта». Вказані обставини є поважними, були зазначені позивачами при зверненні до відповідача і відповідач в якості підстав відмови у здійсненні страхового відшкодування не зазначив про порушення строків чи визнання цих причин не поважними. А тому висновок суду першої інстанції про порушення позивачами строків повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду не можна визнати обґрунтованим.

Слід також погодитись з доводами апеляційної скарги, що відповідно до положень пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 вказаного Закону єдиним терміном, порушення якого може бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, є неподання заяви про страхове відшкодування протягом року з дня ДТП. Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-трнспортна пригода сталась 04.08.2016, позивачі звернулись до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування 31.01.2017, рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування було направлено 30.03.2017.

Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар, експерт). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно залишилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

В даній справі відповідач протягом десяти робочих днів після одержання повідомлення позивачів про дорожньо-транспортну пригоду не вчинив дій направлених на огляд пошкодженого майна. Натомість пошкоджене майно було оглянуто суб'єктом оціночної діяльності та визначена сума матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, як то передбачено положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому позивачами заявлені вимоги без врахування сум податку на додану вартість. Жодних заперечень та доказів щодо визначеного розміру матеріального збитку стороною відповідача суду надано не було. А отже надані позивачами докази розміру заподіяного матеріального збитку не спростовані стороною відповідача, як того вимагають положення ст. ст. 12,13,81ЦПК України.

Також слід зазначити, що умовами договору сторонами визначена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, а франшиза 0 (нуль) гривень (а.с.102).

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування є обґрунтованими та стягненню з відповідача ПАТ «Київський страховий дім» на користь позивача ОСОБА_2 підлягає страхове відшкодування в розмірі 87634,61 грн., а на користь позивача ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 63132,62 грн.

Разом з цим, судом першої інстанції не враховано вищевказаних обставини, які мають істотне значення для даної справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а висновки викладені в рішенні суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог є помилковим.

Вирішуючи питання компенсації судових витрат колегія суддів виходить з того, що майнові вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому сплачені позивачами суми судових витрат, які підтверджені документально, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, як то передбачено положеннями ст. 141 ЦПК України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, який становить 40 % мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу. При відшкодуванні витрат на правову допомогу враховується час на її надання: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді та інше. В матеріалах справи відсутній розрахунок таких даних, що унеможливлює перевірку визначеного позивачем розміру компенсації витрат на правову допомогу. А тому вказані вимоги не підлягають задоволенню, як такі що не є доведеними.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції, та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2017 - скасувати.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (код ЄДРПО 25201716) на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 87634, 61 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (код ЄДРПО 25201716) на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 63132, 62 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (код ЄДРПО 25201716) на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2560, 35грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (код ЄДРПО 25201716) на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1351, 00 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 26.01.2018.