Справа № 359/676/17 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/461/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 33 31.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря : Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 4 листопада 2014 року близько 15 год. 10 хв. по вул. Робоча 19 в м. Бориспіль ОСОБА_2, відкриваючи водійські двері автомобіля марки «Daewoo Маtiz», державний номерний знак НОМЕР_1, пошкодила праві передні двері належному йому автомобіля марки «Kia Cee'd», державний номерний знак НОМЕР_2, який був припаркований ліворуч, у вигляді вм'ятини та пошкодження лакофарбового покриття. Позивач вказав, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано матеріальних збитків пов'язаних з ушкодженням автомобіля, розмір яких згідно звіту ФОП ОСОБА_4 № 8870 від 3 грудня 2014 року складає 2 429,08 грн. Вартість послуг оцінювача становила 550 грн. Крім того, позивачу було завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінив у 16 003,92 грн. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від добровільного відшкодування шкоди, позивач просив стягнути з неї вищевказані суми та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 2 979,08 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а всього 7 979,08 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовити. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1 280 грн.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням в частині стягнення моральної шкоди та судового збору, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказала, що пошкодження автомобіля позивача відбулося внаслідок пориву вітру при відкритті дверей, вона визнала свою вину та бажала добровільно відшкодувати шкоду, однак позивач забажав повної оплати вартості дверей. Після того як сторони не дійшли згоди щодо розміру відшкодування на місце події було викликано працівників поліції, які зафіксували факт пошкодження автомобіля. Позивачу було надано інформацію про місце проживання та контакті дані відповідача з метою відшкодування реальних збитків, оцінених у встановленому порядку, однак останній протягом більше двох років до відповідача не звертався, про розмір матеріальної шкоди не повідомив.

Вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що шкода була завдана у зв'язку із необережним відкриттям дверей автомобіля у вітряну погоду на тісній парковці та полягала у незначному механічному пошкодженні передніх пасажирських дверей автомобіля позивача у вигляді вм'ятини, відновлення автомобіля не потребувало значного ремонту та не зумовило втрату функціональних властивостей автомобіля, а відтак підстави вважати, що позивач доклав додаткових зусиль для виконання своїх побутових обов'язків, а пошкодження майна порушило звичайний розпорядок його роботи або життя немає.

Також відповідач вказала про те, що суд неправильно визначив розмір судового збору, який сплатив позивач та який пропорційно до задоволених позовних вимог стягнуто з неї.

Отже, відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку лише в частині стягнення моральної шкоди та судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Kia Cee'd», державний номерний знак НОМЕР_2.

4 листопада 2014 року близько 15 год. 10 хв. по вул. Робоча 19 в м. Бориспіль ОСОБА_2, відкриваючи водійські двері автомобіля марки «Daewoo Маtiz», державний номерний знак НОМЕР_1, пошкодила праві передні двері належному позивачу автомобіля, який був припаркований ліворуч.

В результаті вказаної події автомобіль марки «Kia Ceed» отримав механічні пошкодження у вигляді вм'ятини та пошкодження лакофарбового покриття.

Згідно із звітом ФОП ОСОБА_4 № 8870 від 3 грудня 2014 року про оцінку автотранспортного засобу, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Kia Cee'd», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження складає 2 429,08 грн.

Крім того, ОСОБА_3 поніс витрати щодо оплати вартості автотоварознавчої експертизи на суму 550 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 97 від 3 грудня 2014 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті пошкодження транспортного засобу позивач зазнав значних душевних страждань, йому довелось докладати додаткових зусиль для зміни звичайного способу свого життя та роботи, а тому вважав за необхідне стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, положення статтей 23, 1167 ЦК України дають підстави для висновку про те, що для покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, необхідно встановити наявність у її діях (бездіяльності) складу цивільного правопорушеннях, а саме: протиправних дій правопорушника, шкоди, причинного зв'язку між протиправною дією і шкодою, вини правопорушника.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами й доповненнями) також роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 3 і 9 зазначеної постанови визначено, що моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушені права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обгрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди, позивач вказав, що у зв'язку з пошкодженням автомобіля він був змушений витрачати свій час для врегулювання питань у правоохоронних органах, проведення автотоварознавчого дослідження та здійснення відновлювального ремонту, хоча працював на державному підприємстві.

Під час перегляду заочного рішення відповідач наголошувала, що пошкодження автомобіля відбулось випадково у зв'язку із відкриттям дверей свого автомобіля у вітряну погоду на тісній паркові та полягала у незначному механічному пошкодженні передніх пасажирських дверей автомобіля позивача у вигляді вм'ятини, відновлення автомобіля не потребувало значного ремонту та не зумовило втрату функціональних властивостей автомобіля, що підтверджується матеріалами справи. Вона відразу визнала свою вину та мала намір добровільно відшкодувати шкоду, однак позивач забажав повної оплати вартості дверей. Незважаючи на те, що позивачу було надано інформацію про місце проживання та контакті дані відповідача, він не звертався з приводу відшкодування матеріальної шкоди та не повідомив розмір такої шкоди.

Із урахуванням підстав позову ОСОБА_3, заперечень ОСОБА_2, наданих учасниками справи доказів та встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки неправомірними винними діями відповідача позивачу було завдано душевні страждання, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна, він був змушений докласти додаткових зусиль для організації життя й відновлення автомобіля.

Проте, визначаючи розмір моральної шкоди, суд не врахував характер та обсяг моральних страждань перенесених позивачем, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь пошкодження майна та вини відповідача в цьому, час відновлення автомобіля та інші обставини, які мають істотне значення, а тому необґрунтовано поклав на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також оцінивши надані сторонами докази, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір стягнутої моральної шкоди до 2 000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент розгляду справи) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заяви ОСОБА_3 має одночасно майновий і немайновий характер, тому відповідно до статті 6 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, що діяла на момент пред'явлення позову) судовий збір повинен сплачуватися за мінімальними ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, що на час звернення до суду становило по 640 грн. судового збору для кожної вимоги.

Оскільки суд повністю задовольнив позов в частині відшкодування матеріальної шкоди та частково - вимогу про відшкодування моральної шкоди, то питання про розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового розміру в мінімальному розмірі 1 280 грн. вирішено правомірно.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права лише в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., і відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнутої моральної шкоди до 2 000 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

Л.П. Сушко