Справа № 209/2739/17
Провадження № 2/209/107/18
22 січня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
при секретарі Герасимчук І.О.,
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам'янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - відділ реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, в якій просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову зазначив, що він та ОСОБА_4 є власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку вони набули на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 11 червня 2005 року. Кожному з них належить по ? частці вказаної квартири, яка складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 70,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м. Відповідач ОСОБА_2 є сином його колишньої дружини - ОСОБА_4, а відповідач ОСОБА_3 є їх спільним сином. Його колишня дружина ОСОБА_4 та відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Росії, але не знялися з реєстрації по квартирі. Через реєстрацію відповідачів у квартирі, він не може оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Відповідачі не заперечують проти зняття їх з реєстрації, але приїздити в Україну не бажають, посилаючись на брак часу та коштів. Відповідачі без поважних причин не мешкають у квартирі, не цікавляться нею, як приміщенням, що потрібно їм для проживання. Факт непроживання відповідачів у квартирі підтверджується актом про непроживання. Вважає, що відповідачі втратили право користування квартирою, як члени сім'ї власника житла.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив на позовну заяву.
Представник третьої особи - Відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місяця проживання фізичної особи адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився. Від заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, голови адміністрації ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.
Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності представника третьої особи та відповідачів на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримував, надав пояснення щодо предмету позову, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, також пояснив, що він та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1996 року по 2015 рік. У 2005 році вони придбали квартиру, розташовану АДРЕСА_2, в якій проживали разом з відповідачами. У 2010 році дружина разом з дітьми виїхала в Росію, але не зняла дітей з реєстраційного обліку по квартирі. Він бажає виписати відповідачів з квартири, щоб не сплачувати за них комунальні послуги, які нараховуються на всіх зареєстрованих у квартирі осіб. ОСОБА_4 згодна з тим, щоб відповідачі були виписані з квартири, в зв'язку з чим надала йому довіреність на представництво її інтересів в суді.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_5. Їй відомо, що дружина позивача - ОСОБА_4 6-7 років тому виїхала разом з синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до Росії. До виїзду вони проживали разом з позивачем у квартирі на Лівому березі, адресу знає візуально. Вона раніше спілкувалася з ОСОБА_4 та відповідачами у матері позивача в м. Дніпро. В теперішній час позивач проживає з іншою жінкою, без реєстрації шлюбу, підтримує з колишньою дружиною та дітьми зв'язок по телефону.
Заслухавши усні пояснення позивача, свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кожному з них належить ? частка вказаної кватири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 11 червня 2005 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л., зареєстрованим в реєстрі за № 3129, Витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 12-13), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 14).
Зазначена квартира складається із трьох житлових кімнат, має загальну площу 70,3 кв.м., житлову площу 39,3 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с. 15-16).
Як зазначив позивач у позовній заяві та підтвердив в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 є сином його колишньої дружини ОСОБА_4, а відповідач ОСОБА_3 є їх спільним сином, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11).
Згідно акту про непроживання від 04 жовтня 2017 року, що складений на підставі свідчень мешканців квартири № 156 (ОСОБА_10.) та квартири № 158 (ОСОБА_11.) будинку АДРЕСА_6, та затверджений начальником юридичного відділу КП КМР «УКОЖФ» (а.с. 17), відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживають у АДРЕСА_7, більше п'яти років.
В заявленому позові та в судовому засіданні позивач зазначив, що у 2010 році ОСОБА_4 разом з відповідачами виїхала на постійне проживання до Росії, тобто вони більше одного року не проживають у спірній квартирі. ОСОБА_4 не заперечує проти зняття відповідачів з реєстраційного обліку по спірній квартирі, в зв'язку з чим уповноважила позивача звертатися від її імені з позовом до суду, що підтверджується нотаріально посвідченою в м. Талдом Московської області довіреністю від 08 вересня 2014 року строком дії на п'ять років (а.с. 10).
Те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше одного року підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, яка раніше спілкувалася з ОСОБА_4 та її дітьми, і їй відомо, що відповідачі разом з ОСОБА_4 6-7 років тому виїхали до Росії, а позивач ОСОБА_1 залишився проживати у спірній квартирі, де мешкає з іншою жінкою, без реєстрації шлюбу.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є членами сім'ї позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4, не проживають у спірній квартирі більше одного року, а саме з 2012 року, будь-які угоди між ними та власниками квартири не укладалися.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у випадку відсутності члена сім'ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла чи законом .
У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Суд вважає доведеним, що реєстрація відповідачів за місцем знаходження квартири, істотно ущемляє права позивача та ОСОБА_4, як власників, перешкоджає здійсненню прав по користуванню власністю. ОСОБА_1 не має можливості на свій розсуд розпорядитися належним йому нерухомим майном: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укласти інші не заборонені законом угоди.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачі, як члени сім'ї власників житла, втратили право користування житловим приміщенням в належній позивачу та ОСОБА_4 на праві власності квартирі АДРЕСА_2.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом у спірній квартирі, є підставою для зняття їх з реєстрації, що відноситься до компетенції Відділу реєстрації (зняття з реєстрації) фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - відділ реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_4.
Повний текст рішення складено 01 лютого 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.