АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/8665/15-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Лисака І.Н.. Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_2

відповідачі публічне акціонерне товариство «Банк Форум», ОСОБА_3

апеляційна скарга ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 грудня 2017 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Волошин С.О.

встановила:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом.

Просила:

- визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір від 7 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ АКБ «ФОРУМ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»);

- визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір від 15 березня 2010 року укладений між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2

- визнати недійсним з моменту укладення договір поруки від 15 березня 2010 року, укладений між ПАТ «Банк Форум» та приватним підприємством «Авто-Форвард» (далі - ПП «Авто-Форвард»).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 грудня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Так, статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 2 статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року, N 898-IV передбачено вимоги до іпотечного договору.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, № 1023-XII передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 7 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «ФОРУМ», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №0001/08/25-KLMf. Згідно умов вказаного договору ОСОБА_5 отримав кредитні кошти у гривнях та/або доларах США та /або Євро у формі кредитної лінії для споживчих потреб з максимальним лімітом заборгованості на день надання кредитних коштів в розмірі 850 000,00 доларів США за ставкою 14% річних, строком по 6 жовтня 2015 року (а.с.20-24 т.2).

З 9 жовтня 2008 року по 15 березня 2010 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_5 укладено вісім додаткових угод до даного кредитного договору №0001/08/25-KLMf від 07 жовтня 2008 року. Даними додатковими угодами визначено всі істотні умови договору, зокрема щодо суми кредиту (окремих траншів), строків надання (погашення) кредиту, процентної ставки за користування кредитними коштами (а.с.25-41 т. 2) .

15 березня 2010 року між ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Форум» укладено договір про заміну боржника у зобов'язанні та переведення боргу. За умовами вказаного договору ОСОБА_5 перевів (передав) свої зобов'язання за кредитним договором №0001/08/25-KLMf від 7 жовтня 2008 року та додатковими угодами №1 від 9 жовтня 2008 року, №2 від 9 жовтня 2008 року, №3 від 3 листопада 2008 року, №4 від 3 листопада 2008 року, №5 від 03 лютого 2009 року, №6 від 24 липня 2009 року, №7 від 30 жовтня 2009 року, №8 від 15 березня 2010 року, внаслідок чого ОСОБА_2 як новий боржник змінила ОСОБА_5 як первісного боржника у зобов'язанні і прийняла на себе обов'язки по зазначеному кредитному договору та додатковими угодами до нього (а.с.56-58 т.2).

Згідно зазначеного договору про заміну боржника позивач зобов'язалась повернути кредитору кредитні кошти, а саме 1-й транш у сумі 280000 доларів США та 3-й транш у сумі 500000 доларів США, штрафи та пеню у розмірі 2028,68 доларів США у строк до 6 жовтня 2015 року та повернути 2-й транш у сумі 18113 доларів 25 центів доларів США у строк до 25 липня 2011 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 15% річних (пункт 2.1. Договору).

15 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Форум» укладено договір внесення змін та доповнень до кредитного договору №0001/08/25-KLMf від 7 жовтня 2008 року, а також укладено додаткові договори №1 від 15 квітня 2010 року, №2 від 25 липня 2012 року до договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору та до договору про заміну Божника у зобов'язанні та переведення боргу, в яких сторонами погоджувались істотні умови щодо сплати процентів та термінів погашення (а.с.59-65 т.2).

Між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Форум» укладено Додаткові угоди №9 від 26 листопада 2010 року, №10 від 6 травня 2011 року, №11 від 25 липня 2012 року, №12 від 24 січня 2014 року, №13 від 26 лютого 2014 року, за умовами яких сторонами погоджувались графіки повернення 1-го, 2-го та 3-го траншів та сплати процентів по договору та погоджувалась реструктуризація кредитної заборгованості (а.с.42-55 т.2).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції не врахував роз'яснення викладені в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14.

Згідно вказаних роз'яснень встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що суд відмовив в позові у зв'язку з безпідставністю позову та у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Отже суд першої інстанції не врахував, що недоведеність (безпідставність ) позову є самостійною підставою для відмови в позові.

Суд першої інстанції також не врахував, що згідно частини 4 статті 10 ЦПК України в редакції 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 33 ЦПК України в редакції 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, N 9 особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнати недійсними кредитний договір від 7 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ АКБ «ФОРУМ», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та договір поруки від 15 березня 2010 року, який укладений між ПАТ «Банк Форум» та ПП «Авто-Форвард».

Суд першої інстанції в порушення норм частини 4 статті 10 ЦПК України в редакції 2004 року вирішуючи питання про склад осіб, які беруть участь у справі, не роз'яснив позивачу його право на звернення з клопотанням про залучення до участі у справі ОСОБА_5 та ПП «Авто-Форвард» в якості співвідповідачів.

Вимоги щодо визнання недійсними з моменту укладення іпотечного договору від 15 березня 2010 року та договору поруки від 15 березня 2010 року є похідними від вимоги про визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору від 7 жовтня 2008 року і їх вирішення залежить від вирішення основної вимоги.

Відмовляючи в позові з зазначених підстав, суд не в праві давати оцінки обґрунтованості позову, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 42, 51, 263, 264 ЦПК України суд може це зробити під час розгляду справи з участю всіх належних відповідачів.

Враховуючи наведене вище рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові з підстав, які зазначені вище.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 грудня 2017 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсним відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 30 січня 2018 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна