Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2850/17
Провадження № 2/376/51/2018
"02" лютого 2018 р. Сквирський районний суд Київської області
у складі: головуючого судді - Ярошенко С.М.,
при секретарі - Ткаченко Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства з іноземними інвестиціями "Технофарм-Україна" про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною,
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого 04.11.2005 року, є власником земельної ділянки площею 3,0984 га, розташованої на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_3.
На виконання договору орендодавець передав, а орендар прийняв у користування орендовану земельну ділянку площею 3,0984 га, що підтверджується актом приймання-передачі орендованої земельної ділянки.
У період дії договору оренди землі від 01.07.2008 року пропозиції щодо зміни умов діючого договору до позивача, як власника земельної ділянки, від орендаря не надходили.
На початку листопада 2017 року позивачу стало відомо від дружини ОСОБА_2 про існування додаткової угоди від 04.10.2016 року №74/16 до договору оренди землі від 01.07.2008 року.
За умовами даної додаткової угоди, без його відома та згоди, змінено строк дії договору оренди землі, а саме: строк дії договору продовжено ще на 10 років, тобто до жовтня 2026 року, однак після закінчення строку дії договору оренди землі має намір самостійно обробляти земельну ділянку.
Додаткова угода до договору оренди землі підписана від імені власника земельної ділянки ОСОБА_2, яка на момент підписання цієї угоди не мала на це повноважень.
Жодних довіреностей третім особам на підписання додаткової угоди до договору оренди землі позивач не надавав.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою про заочний розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого 04.11.2005 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,0984 га, розташованої на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_3 (а.с.10, 11).
На виконання договору, орендодавець передав, а орендар прийняв у користування орендовану земельну ділянку площею 3,0984 га, що підтверджується актом приймання-передачі орендованої земельної ділянки (а.с.14).
У період дії договору оренди землі від 01.07.2008 року пропозиції щодо зміни умов діючого договору до позивача як власника земельної ділянки від орендаря не надходили.
На початку листопада 2017 року позивачу стало відомо від дружини ОСОБА_2 про існування додаткової угоди від 04.10.2016 року №74/16 до договору оренди землі від 01.07.2008 року.
За умовами даної додаткової угоди змінено строк дії договору оренди землі, а саме: строк дії договору продовжено ще на 10 років, однак після закінчення строку дії договору оренди землі позивач має намір самостійно обробляти земельну ділянку.
Додаткова угода до договору оренди землі підписана від імені власника земельної ділянки ОСОБА_2, яка на момент підписання цієї угоди не мала на це повноважень (а.с.15-28).
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
За змістом ст.3 Закону України «Про оренду землі» об'єктом оренди може бути земельна ділянка, що перебуває у власності громадянина, юридичної особи, комунальній або державній власності.
Згідно ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.
За змістом ст.125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За таких обставин, не можна вважати, що додаткова угода відповідала волі орендодавця та вимогам закону.
Згідно ч.1, 2 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Особа, яка підписала спірну додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, права на здійснення правочинів від імені ОСОБА_1 не мала, довіреність у встановленому порядку позивачем не надавалась.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За змістом ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною.
Згідно ч.2,3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Таким чином, суд вважає визнати додаткову угоду від 04.10.2016 року №74/16 до договору оренди землі від 01.07.2008 року, укладену між сторонами недійсною, стягнути з відповідача на користь позивача 640,00 грн. судових витрат.
Керуючись ст. 12,95,141,263-265,268,280-284 ЦПК України,
ст.15,203,207,215,216,237,626,638,792 ЦК України,
ст.1,3,14 Закону України «Про оренду землі», ст.124,125,152 ЗК України, суд, -
Стягнути з Приватного підприємства з іноземними інвестиціями "Технофарм-Україна", місце знаходження: с. Великополовецьке, вул. Новоселиця, 2-а, Сквирського району, Київської області, код ЄДРПОУ- 31949739, на користь ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, 640,00 грн. судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Ярошенко С.М.