Провадження №22-ц/772/39/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач :Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 рокуСправа № 127/26231/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді доповідача Берегового О. Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Медяного В.М.,

секретаря судового засідання Торбасюк О.І., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року ухвалене в місті Вінниця під головуванням судді Вінницького міського суду Вінницької області Венгрин О.О., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

встановив:

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

В обгунтування позовних вимог зазначало, що 15 лютого 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №06-2.1/135, за яким відповідачу було надано кредит в розмірі 170000,00 дол. США. За договором відповідач зобов'язалась повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором та графіком погашення кредиту.

На забезпечення умов виконання зазначеного кредитного договору 15 лютого 2007 року з ОСОБА_5, а 20 червня 2011 року - з ОСОБА_6 було укладено договори поруки. Відповідно до умов договорів поруки ОСОБА_5, ОСОБА_6 поручаються за виконання боржником - ОСОБА_2 умов кредитного договору власними коштами.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та TOB «Кредитні Ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило, а TOB «Кредитні Ініціативи» прийняло права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору відступлення. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №06-2.1/135 від 15 лютого 2007 року на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2014 року (справа №127/30020/13-ц) стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 заборгованість на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» за кредитним договором № 06-2.1/135 від 15 лютого 2007 року у розмірі 741665,19 грн., а також 3441,00 грн. судового збору.

Станом на 24 листопада 2016 року за кредитним договором №06-2.1/135 від 15 лютого 2007 року існує заборгованість у розмірі 29603,80 дол. США, що еквівалентно 757490,75 грн. - заборгованість по процентах. (а.с. 2-5), яку і просив стягнути позивач з відповідачів.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором (відсотки) №06-2.1/135 від 15 лютого 2007 року станом на 01 жовтня 2016 року в розмірі 731892,06 (сімсот тридцять одна тисяча вісімсот дев"яносто дві) грн. 06 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 (як солідарного боржника з ОСОБА_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором (відсотки) №06-2.1/135 від 15 лютого 2007 року станом на 01 жовтня 2016 року в розмірі 731892,06 (сімсот тридцять одну тисячу вісімсот дев"яносто дві) грн. 06 коп.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 10978 (десять тисяч дев"ятсот сімдесят вісім) грн. 31 коп. судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника скаржника надійшла заява про проведення судового засідання у справі без участі відповідача та його представника.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково виходив з того, що між сторонами наявні спірні правовідносини, які відносяться до договірних зобов'язань, зокрема, кредиту, встановив, що права позивача відповідачами порушені.

В поданій апеляційній скарзі заявник з такими висновками не погодився, при цьому зазначив, що існують підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущені строки позовної давності, крім того, не погодився з розрахунком заборгованості, який був наданий позивачем.

Однак, такі посилання заявника не спростовують вірний висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно кредитного договору №06-2.1/135 від 15 лютого 2007 року ОСОБА_2 отримала у ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» кредит в розмірі 170000,00 дол. США. За договором відповідач зобов'язалась повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором та графіком погашення кредиту. Згідно п. 7.1 договір діє з дня його підписання і до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору (а.с. 6-9).

15 лютого 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки №06-3.3/136. Відповідно до п.2.1 договору поручитель зобов'язується відповідати в повному обсязі перед кредитором за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_7 зобов"язання за кредитним договором №06-2.1/135 від 15 лютого 2007 року (а.с. 24-25).

20 червня 2011 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки №05/2-3.3/161. Відповідно до п.3.1 договору поруки поручитель зобов'язується у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору, відповідати перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що і позичальник (а.с. 29-31).

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та TOB «Кредитні Ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого право грошових вимог ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за кредитним договором №06-2.1/135 від 15 лютого 2007 року перейшло до ТОВ «Кредитні Ініціативи» (а.с. 35-45, 61).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2014 року (справа №127/30020/13-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 заборгованість на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» за кредитним договором № 06-2.1/135 від 15 лютого 2007 року у розмірі 741665,19 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 653994,85 грн., заборгованість по процентах - 87670,34 грн., а також стягнуто 3441,00 грн. судового збору (а.с. 106-111).

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи, що відповідачі належним чином не виконали взяті на себе зобов'язання, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним судом України 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Разом з тим, за змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним судом України 11 лютого 2015 року у справі №6-246цс14.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не ставили питання про відмову в задоволенні позову в зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності до ухвалення рішення Вінницьким міським судом Вінницької області від 15 вересня 2017 року.

Питання наявності підстав для відмови в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності було порушено представником ОСОБА_2 - ОСОБА_8 лише в поданій апеляційній скарзі.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд позбавлений можливості в даному випадку вирішувати питання про наявність чи відсутність підстав для відмови в задоволенні позову в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, а відтак зазначене заявником не свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Разом з тим, згідно розрахунку позивача станом на 24 листопада 2016 року за кредитним договором №06-2.1/135 від 15 лютого 2007 року існує заборгованість по процентах у розмірі 29603,80 дол. США, що еквівалентно 757490,75 грн. (а.с. 62-63).

Задовольняючи позов частково місцевий суд врахував рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2014 року, яке станом на 01 жовтня 2016 року відповідачем ОСОБА_2 було виконане, в зв'язку з чим прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог банку.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, всупереч зазначених вимог, заявником не надано відповідних доказів на спростування розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 06-2.1/135 від 15 лютого 2007 року, при цьому питання про проведення судово-бухгалтерської експертизи з метою встановлення таких фактів позивачем не ставилось.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права є необґрунтованими та на результати розгляду справи не впливають.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Поний текст судового рішення складено 06 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: