Справа № 727/671/18
Провадження № 2-о/727/22/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 23 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Яреми Л.В.

присяжних - ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі - Снігур З.Г.

з участю прокурора - Коцюба Т.С.

лікаря-психіатра - ОСОБА_3

опікуна - ОСОБА_4

особа - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за заявою в.о. головного лікаря КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 про примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар ОСОБА_5, визнаного у встановленому законом порядку недієздатним,-

В С Т А Н О В И В :

В.о. головного лікаря КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар ОСОБА_5, визнаного у встановленому законом порядку недієздатним.

Посилається на те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: м. Чернівці, 1-й провулок Осінній, 18. 21 січня 2018 року о 19 год. 00 хв. був госпіталізований у Чернівецьку обласну психіатричну лікарню для обстеження і лікування, у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу: шизофренії параноїдної форми, безперервний перебіг, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби.

Після комісійного огляду в.о. начмеда ОСОБА_7, в.о. зав. відділенням ОСОБА_8, лікарем-психіатром ОСОБА_3 було встановлено у хворого психічні розлади у проявах: некритичності, безпорадності, напруженості, висловлюванні маячних ідей. Надано висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для лікування. Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію та прийшла до висновку, що обстеження і лікування ОСОБА_5, можливе тільки в умовах психіатричного відділення. Рішенням Садгірського місцевого суду м. Чернівці від 18 липня 2001 року ОСОБА_5 визнаний недієздатним. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 червня 2006 року ОСОБА_4 призначено опікуном ОСОБА_5 Просить примусово госпіталізувати ОСОБА_5 у психіатричний стаціонар в Чернівецьку обласну психіатричну лікарню для обстеження і лікування.

В судовому засіданні представник Чернівецької обласної психіатричної лікарні лікар-психіатр ОСОБА_3 вимоги заяви підтримала повністю, просить примусово госпіталізувати у психіатричний стаціонар в Чернівецьку обласну психіатричну лікарню для обстеження і лікування ОСОБА_5, з підстав, вказаних в заяві. Повідомила, що із заявою звернулися сусіди через відсутність у ОСОБА_9 належних побутових умов. ОСОБА_5 від прийому ліків не відмовляється, він може їх приймати амбулаторно.

Опікун ОСОБА_9 - ОСОБА_4 просив задовольнити заяву, госпіталізувати ОСОБА_9 хоча б на місяць в ЧОПЛ, за цей час він вирішить житлові проблеми. 08 січня 2018 року відбулася пожежа в будинку, де проживав його підопічний через несправність в димоході, після чого ОСОБА_9 проживав у сусідів, які за ним доглядають за його проханням.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог заяви, вважає, що не має підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_5 у психіатричний стаціонар в Чернівецьку обласну психіатричну лікарню для обстеження і лікування.

Заслухавши пояснення лікаря-психіатра Чернівецької обласної психіатричної лікарні, пояснення опікуна, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заяви не обгрунтовані і не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: м. Чернівці, 1-й провулок Осінній, 18. 21 січня 2018 року о 19 год. 00 хв. був госпіталізований у Чернівецьку обласну психіатричну лікарню. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем-психіатром ОСОБА_10, який після особистого огляду ОСОБА_5 зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для лікування у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу: шизофренії параноїдної форми, безперервний перебіг, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби.

Рішенням Садгірського місцевого суду м. Чернівці від 18 липня 2001 року ОСОБА_5 визнаний недієздатним.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 червня 2006 року ОСОБА_4 призначено опікуном ОСОБА_5

Згідно з ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

У ч.ч. 1, 2 ст. 340 ЦПК України передбачено, що у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Із заяви вбачається, що після комісійного огляду в.о. начмеда ОСОБА_7, в.о. зав. відділенням ОСОБА_8, лікарем-психіатром ОСОБА_3 було встановлено у хворого психічні розлади у проявах: некритичності, безпорадності, напруженості, висловлюванні маячних ідей. Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію та прийшла до висновку, що обстеження і лікування можливе тільки в умовах психіатричного відділення.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Саме по собі посилання на звернення лікувального закладу на примусову госпіталізацію ОСОБА_5 у зв'язку із його поведінкою без перевірки цієї інформації, аналізу та оцінки (ст. 89 ЦПК України) на предмет наявності підстав для припущення про погіршення у нього психічного розладу є недостатнім.

Застосування норми ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», тобто про примусову госпіталізацію особи, можливе лише у виняткових випадках, та заявником у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано достатніх доказів на підтвердження обставин того, що ОСОБА_5 безпорадний та не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби.

Так, прикладом реалізації права на здоров'я в контексті положень п.п. «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об'єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме, рішення від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішенні від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що заява не містить обґрунтовані підстави для надання ОСОБА_5 психіатричної допомоги у примусовому порядку, що встановлені законом (ст. 340 ЦПК України), а також в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені в заяві, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, стан здоровя ОСОБА_5 не безпорадний, не госпіталізація його до лікарні не нанесе шкоду його здоровю, примусова госпіталізація не може бути для влаштування хворого в лікарню, тільки з тих підстав, що йому немає де проживати, а тому в задоволенні заяви належить відмовити.

На підставі викладеного та ст.ст. 12, 19, 22 Закону України Про психіатричну допомогу, керуючись ст. ст. 81,258, 263, 264, 265,268, 339-342 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви в.о. головного лікаря КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 про примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: Ярема Л.В.

ПРИСЯЖНІ: ОСОБА_1

ОСОБА_2