_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2367/17
Провадження № 2/520/2452/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Державного підприємства «СЕТАМ»,

ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3

ОСОБА_3 територіального управління юстиції Одеської області,

Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України,

треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал»,

ОСОБА_6,

визнання електронних торгів недійсними,

за участю:

позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції Одеської області ОСОБА_7;

представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» - ОСОБА_8;

представника третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_9,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому був уточнений та 3 травня 2017 року у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 подала доповнення до позовної заяви, які просила вважати уточненням позовних вимог, а саме просила визнати електроні торги, проведені 5 грудня 2016 року, оформлені протоколом № 217457 електронних торгів, проведених ДП «Сетам», недійсним правочином.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є співвласницею автомобіля марки Volkswagen Touareg, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. 5 грудня 2016 року ОСОБА_2 ВДВС м. Одеси Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області в рахунок погашення заборгованості її чоловіка ОСОБА_6 за зведеним виконавчим провадженням № 47024795 було реалізовано належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, за ціною 356666 гивень з електронних торгів в системі «СЕТАМ». Відповідно до протоколу № 217457 проведення електронних торгів від 5 грудня 2016 р. переможцем став ОСОБА_5. 23 грудня 2016 на підставі зазначеного протоколу, старшим державним виконавцем Київського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, складений акт про проведення електронних торгів, відповідно до якого переможцем визнано ОСОБА_5. Вважала, що відповідачі, незаконно реалізувавши з публічних електронних торгів вищевказаний автомобіль, частина якого належить їй, порушили її права та законні інтереси, у тому числі позбавили її власності, без її відома та згоди, без виділу частки боржника у виконавчому провадженні. Про те, що автомобіль реалізований з прилюдних торгів їй стало відомо від її чоловіка ОСОБА_6 на початку липня лютого 2016 року. Грошові кошти їй як співвласнику реалізованого автомобіля їй ніхто не сплачував за 1/2 частину автомобіля після його продажу з торгів.

Також позивачка зазначала, що під час продажу автомобіля, було грубо порушено саму процедуру проведення прилюдних торгів, у відповідачів не було підстав для продажу з публічних торгів всього автомобіля квартири, оскільки не було виділено частку ОСОБА_6, яка підлягає реалізації з прилюдних торгів, а саме 1/2 частина спірного автомобілю. Отже, державний виконавець на підставі ч.6 ст.52 весь автомобіль, який є об'єктом права спільної сумісної власності, повинен був звернутися до суду з поданням для визначення частки боржника.

Представник відповідача ОСОБА_2 ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області позов не визнала, надала заперечення на позовну заяву. У судовому засіданні пояснила, що на примусовому виконанні ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження АСВП № 47024795 від 12.02.2015 року до складу якого входять:

- АСВП № 45992631 по примусовому виконанню наказу Господарського суду Одеської від 19.12.2014 року по справі № 916/3818/14 про стягнення з ОСОБА_6 ОСОБА_10 на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» грошової суми у розмірі 28299,01 гривень. (постанова про відкриття виконавчого провадження винесена від 14 січня 2015 року);

- АСВП № 46370968 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року по справі № 2-6800/11 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 1415,76 гривень (постанова про відкриття виконавчого провадження від 5 лютого 2015 року);

- АСВП № 46371088 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року по справі № 2-6800/11 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 1258897,50 гривень (постанова про відкриття виконавчого провадження від 5 лютого 2015 року);

- АСВП № 49174250 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2015 року по справі № 520/15407/14-ц про стягнення ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 243,60 гривень (постанова про відкриття виконавчого провадження від 23 жовтня 2015 року);

- АСВП № 49174300 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2015 року по справі № 520/15407/14-ц про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 19059,53 гривень ( постанова про відкриття виконавчого провадження від 23 жовтня 2015 року);

-АСВП № 51260878 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2015 року по справі № 2-6800/11 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 747020,12 гривень ( постанова про відкриття виконавчого провадження від 23 жовтня 2015 року;

- АСВП № 52105077 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2016 року по справі № 520/1119/15-ц про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 1378,00 гривень ( постанова про відкриття виконавчого провадження від 1 вересня 2016 року);

- АСВП № 52105099 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2016 року по справі № 520/1119/15-ц про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 15250,80 гривень ( постанова про відкриття виконавчого провадження від 1 вересня 2016 року).

Боржнику - ОСОБА_6 було запропоновано самостійно виконати вимоги виконавчих документів в строк до семи днів з моменту винесення постанови та попереджено, що у разі виконання рішення у наданий строк, буде розпочате примусове виконання цього рішення.

Боржником рішення в самостійному порядку не виконані, у зв'язку з чим державним виконавцем проведено дії щодо примусового виконання вимог виконавчих документів.

Відповідно до частини 1, частини 2, статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) звернення стягнення на майно боржника полягало в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами зверталось в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до частини 5, статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно зверталось також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно п. 5 ч. З ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження мав право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) арешт на майно боржника накладався державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року), за заявою стягувача, 13.03.2015 року державним виконавцем відділу було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якими було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Згідно довідки УДАІ ГУМВС України в Одеській області за боржником зареєстровано автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який постановою державного виконавця від 10.04.2015 року оголошено у розшук.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2013 року по справі № 520/14210/13-ц, про забезпечення позову, накладено арешт на автомобіль марки VOLKSWAGEN TOUAREG. д/н НОМЕР_2. 2005 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_6.

14.08.2015 року під час проведення виконавчих дій державним виконавцем відділу за адресою: м. Одеса, вул. Урожайна, 25 було виявлено автомобіль НОМЕР_3. Дружина боржника - ОСОБА_1 передала ключі від автомобіля державному виконавцю та звільнила автомобіль від інших речей, автомобіль було вилучено державним виконавцем для транспортування на стоянку ДП «Інформ центр» Міністерства юстиції України, про що державним виконавцем було складено відповідний акт.

14.08.2015 року державним виконавцем відділу було складено акт опису й арешту майна, а саме автомобіля НОМЕР_3, автомобіль було передано на відповідальне зберігання представнику ДП «Інформ центр» Міністерства юстиції України.

Згідно ч. З ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) майно передавалось на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) визначення вартості майна боржника проводилось державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучав суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання , який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) для з'ясування та роз'яснення питань, що виникали під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначав своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Згідно п. 12 ч. З ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження мав право залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Відповідно до ст. 13, 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) 25.08.2015 року заступником начальника відділу винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. В якості суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання залучено ТОВ «РОСЛА», яке має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 14342/13 від 13.02.2013 року, виданий Фондом державного майна України. Відводи суб'єкту оціночної діяльності - суб'єкту господарювання ТОВ «РОСЛА», до відділу в порядку ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) не надходили.

23.12.2015року до відділу надійшов звіт про оцінку майна, а саме автомобіля НОМЕР_3, що належав на праві власності ОСОБА_6, ринкова вартість майна становила 367306,00 грн.

Згідно ч. З ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) державний виконавець повідомляв про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мали право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення.

05.02.2016року боржником надана заява, в якій він не погоджувався з результатами проведеної оцінки та просив провести рецензування звіту про оцінку майна.

Згідно ч. 4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначав рецензування звіту про оцінку майна. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мали право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

10.02.2016 року державним виконавцем відділу винесено постанову про призначення рецензування звіту про оцінку майна, а саме автомобіля НОМЕР_3, що належав на праві власності ОСОБА_6.

15.03.2016 року до відділу надійшла рецензія на звіт про оцінку майна, а саме автомобіля НОМЕР_3, що належав на праві власності ОСОБА_6.

Листом від 16.03.2016 року сторони виконавчого провадження були ознайомлені з результатами рецензування.

06.05.2016 року до відділу надійшла заява від ОСОБА_1 - представника за довіреністю ОСОБА_6, в якій вона повідомила відділ про подання позовної заяви про скасування оцінки майна.

Відповідно до ст. 13, 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року), у зв'язку зі спливом дії оцінки майна, 11.07.2016 року заступником начальника відділу винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. В якості суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання залучено ТОВ «РОСЛА», яке має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 14342/13 від 13.02.2013 року, виданий Фондом державного майна України. Відводи суб'єкту оціночної діяльності - суб'єкту господарювання ТОВ «РОСЛА», до відділу в порядку ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами, яка діяла до 05.10. 2016 року) не надходили.

05.10.2016 року набрав чинності новий Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ч. 7 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення - виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону

11.10.2016 року до відділу надійшов звіт про оцінку майна, а саме автомобіля НОМЕР_3, що належав на праві власності ОСОБА_6, ринкова вартість майна становила 343255,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 57 чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Сторони виконавчого провадження листом від 12.10.2016 року були повідомлені про результати оцінки майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 чинного Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 чинного Закону України «Про виконавче провадження» порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Порядок реалізації арештованого майна затверджено наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2831/5.

11.11.2016 року державним виконавцем відділу до Одеської філії ДП «СЕТАМ» подана заявка на реалізацію арештованого майна, а саме автомобіля НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_6.

05.12.2016 року відбулись електронні торги з примусової реалізації автомобіля НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_6. Результати електронних торгів були оформлені протоколом № 217457 проведення електронних торгів від 05.12.2016 року. Переможцем торгів за протоколом визначено учасника 29 - ОСОБА_5.

Представник відповідача ДП «Сетам» у судові засідання не зявлявся, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, направив заперечення проти позову, в яких зазначив, що торги проводились відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮУ від 29 вересня 2016 року № 2831/5. також зазначив, що по-перше, процедура реалізації арештованого майна не передбачає надання згоди власником цього майна, по друге, ОСОБА_1 до проведення електронних торгів не була власником реалізованого автомобіля.

Представник відповідача відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби у судове засідання не зявився належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи ОСОБА_4 та ТОВ «Інфоксводоканал» заперечували проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача ОСОБА_2 ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суду вважає позов підлягаючим задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження АСВП № 47024795 від 12.02.2015 року до складу якого входять:

- АСВП № 45992631 по примусовому виконанню наказу Господарського суду Одеської від 19.12.2014 року по справі № 916/3818/14 про стягнення з ОСОБА_6 ОСОБА_10 на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» грошової суми у розмірі 28299,01 гривень. (постанова про відкриття виконавчого провадження винесена від 14 січня 2015 року);

- АСВП № 46370968 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року по справі № 2-6800/11 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 1415,76 гривень (постанова про відкриття виконавчого провадження від 5 лютого 2015 року);

- АСВП № 46371088 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року по справі № 2-6800/11 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 1258897,50 гривень (постанова про відкриття виконавчого провадження від 5 лютого 2015 року);

- АСВП № 49174250 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2015 року по справі № 520/15407/14-ц про стягнення ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 243,60 гривень (постанова про відкриття виконавчого провадження від 23 жовтня 2015 року);

- АСВП № 49174300 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2015 року по справі № 520/15407/14-ц про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 19059,53 гривень ( постанова про відкриття виконавчого провадження від 23 жовтня 2015 року);

-АСВП № 51260878 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2015 року по справі № 2-6800/11 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 747020,12 гривень ( постанова про відкриття виконавчого провадження від 23 жовтня 2015 року;

- АСВП № 52105077 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2016 року по справі № 520/1119/15-ц про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 1378,00 гривень ( постанова про відкриття виконавчого провадження від 1 вересня 2016 року);

- АСВП № 52105099 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2016 року по справі № 520/1119/15-ц про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 15250,80 гривень ( постанова про відкриття виконавчого провадження від 1 вересня 2016 року).

14 серпня 2015 року державним виконавцем відділу був складений акт опису й арешту майна, а саме автомобіля НОМЕР_3, автомобіль було передано на відповідальне зберігання представнику ДП «Інформ центр» Міністерства юстиції України. Право приватної власності на зазначений автомобіль зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Представник відповідача посилався на те, що дружині ОСОБА_6., було достовірно відомо про складання 14 серпня 2015 року акту опису і арешту спірного автомобілю. Проте, оскільки з часу складання акту опису та арешту майна позивачка не заявляла вимог щодо своїх прав на вказаний автомобіль, не повідомила державного виконавця про те, що автомобіль є спільним майном подружжя, та не вимагала виключення з-під арешту відповідної частки рухомого майна, неможливо вважати вказаний автомобіль спільним майном та ініціювати виділ певних часток.

Проаналізувавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Можливість звернення стягнення на частку майна боржника у випадках, коли він володіє майном спільно з іншими особами, передбачається ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Отже, вирішення такого процесуального питання необхідне для примусового виконання рішення у разі звернення стягнення на майно. Про необхідність вчинення дій щодо визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, зазначено також в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження». Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст. 379 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент проведення електронних торгів). Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України(в редакції, що діяла на момент проведення електронних торгів) питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. Отже, згідно зі ст. 379 ЦПК (в редакції, що діяла на момент проведення електронних торгів) право на звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, має лише державний виконавець. При цьому суд за правилами ст. 379 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент проведення електронних торгів) не просто визначає, а саме виділяє частину майна з метою подальшого звернення стягнення на неї.

При викладених обставинах державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на майно боржника повинен зясовувати питання чи не володіє він даним майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Дане питання держаним виконавцем в повній мірі зясовано не було, так як державний виконавець тільки пересвідчився в тому, що автомобіль зареєстрований на імя боржника і при цьому не зясував його сімейний стан та не встановив чи не придбаний автомобіль в період шлюбу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. А згідно ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, тільки тоді, якщо судом буде встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, те, що майно, придбане подружжям в період шлюбу належить йому на праві спільної сумісної власності законом презимується. Судом встановлено, що позивачка та боржник ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 червня 1995 року. В період шлюбу на підставі довідки рахунку КІВ - 068142 був придбаний автомобіль НОМЕР_3, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_6 Таким чином, законом презимується, що даний автомобіль належить позивачці та боржнику ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, а виходячи зі змісту ч.1 ст. 70 СК України їх частки є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Як установлено судом, підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України позивачкою зазначено недодержання державним виконавцем і ДП «Сетам» під час проведення прилюдних торгів норм Закону та Тимчасового порядку щодо визначення обєкта цих торгів, у результаті яких відбулось відчуження всього спірного автомобілю, у тому числі і частки, яка належить позивачці, чим порушені її права.

Умови та порядок виконання рішень судів і інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначено Законом та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання й компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону).

Аналіз положень Закону й Інструкції № 512/5 від 02.04.2012р. свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір.

Правила проведення прилюдних торгів в даному випадку визначені порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2851/5 від 29 вересня 2016 року. Цим порядком визначено, що електроні торги - це продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів черев Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну, та передбачено певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів; по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів; і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника електронних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на електронних торгах, а отже, є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги.

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з електронних (прилюдних) торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених в даному випадку Тимчасовим порядком.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-148цс13 від 15.01.2014р., від 18 вересня 2013 року.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_11 Олександрівни (місце проживання: 65016, м. Одеса. вул. Планетна, 24) до Державного підприємства «СЕТАМ» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6), ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції Одеської області (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1), Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 64), треті особи - ОСОБА_4 (місце проживання: 65009, м. Одеса, вул. Тіниста, 16/10), ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д), Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» (місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Басейна, 5), ОСОБА_6 (місце проживання: 65016, м. Одеса. вул. Планетна, 24), про визнання електронних торгів недійсними задовольнити.

Визнати недійсними результати електронних торгів, оформлених протоколом №217457 проведення електронних торгів від 05 грудня 2016 року з реалізації автомобіля марки «Volkswagen», модель «Touareg», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) WVGZZZ7LZ6D014194.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 26 січня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.