Ухвала

Іменем України

5 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 127/2-200/2004

провадження № 61-5181 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4;

заінтересовані особи: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімова Ася Назимівна, начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевська Ірина Ігорівна;

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України РагімоваАся Назимівна, начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевська ІринаІгорівна, про визнання неправомірною бездіяльність державних виконавців та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - головний державний виконавець ВПВР ДДВС Мін'юсту) Рагімової А. Н. з повернення виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 15 серпня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, щодо зобов'язання державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у місті Києві Бялого М. Г. вжити заходів до заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Зайцевої Т. І.; визнати бездіяльність начальника ВПВР ДДВС Мін'юсту Ярушевської І. І. у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця неправомірною; повідомлення від 4 вересня 2017 року про повернення виконавчого листа № 127/2-200/2004 скасувати, як незаконне; зобов'язати головного державного виконавця ВПВР ДДВС Мін'юсту Рагімову А. Н. негайно вжити заходів, згідно із Законом України «Про виконавче провадження» для відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 127/2-200/2004, видним 15 серпня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, його виконання та направлення вимог до боржника, ДАК «Укрресурси» та Печерського районного ВДВС м. Києва про наявність боргу і суми повного розрахунку перед ним та видачі належного наказу про звільнення і заповненої трудової книжки; зобов'язати начальника ВПВР ДДВС Мін'юсту Ярушевську І. І. здійснити контроль за діями виконавця по завершенню виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 1 березня 2004 року у справі за № 127/2-200/2004 та про його виконання повідомити заяника та суд у десятиденний строк згідно з ЦПК України.

Скарга мотивована тим, що 12 вересня 2017 року ним отримано лист з повідомленням від 4 вересня 2017 року про повернення виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 15 серпня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, щодо зобов'язання державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М. Г. негайно вжити заходів до заступника начальника Печерського РВ ДВС м. Києва Зайцевої Т. І., у якої перебуває на виконанні виконавчий лист Замостянського районного суду м. Вінниці у справі № 127/2-200/2004 з виконання рішення цього суду від 1 березня 2004 року. Підставою для повернення виконавчого листа було зазначено пред'явлення заявником виконавчого документа за непідвідомчістю, з посиланням на пункт 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що відмова державного виконавця прийняти відповідний виконавчий лист змушує його направити такий виконавчий лист до ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві, де працює боржник за виконавчим документом, або до Печерського районного ВДВС міста Києва, чи іншого районного ВДВС м. Києва, що заборонено пунктами 2 та 3 частини четвертої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, дії державного виконавця є протиправними, а відсутність контролю за такими діями є неправомірною бездіяльністю.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

5 січня 2018 року ОСОБА_4 подано касаційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу, посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що 15 серпня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/2-200/2004 видано виконавчий лист про зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого М. Г. негайно вчинити всі виконавчі дії з виконання виконавчого листа № 127/2200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, щодо зобов'язань державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т. І. негайно виконати рішення Замостянського районного суду м.Вінниці від 1 березня 2004 року, про що інформувати суд та стягувача ОСОБА_4 у місячний термін.

ОСОБА_4 вказаний виконавчий лист подав до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Головним державним виконавцем ВПВР ДДВС Мін'юсту Рагімовою А. Н. виконавчий лист № 127/2-200/2004, виданий 15 серпня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, листом від 4 вересня 2017 року було повернуто стягувачеві без прийняття до виконання відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за пред'явленим на виконання виконавчим документом боржник не є вищим чи центральним органом влади, а сума зобов'язання менше 20 млн. грн, тому виконавчий документ пред'явлений не за підвідомчістю.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»)

Виходячи з положень частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

За частинами першою та третьою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно з пунктом четвертим розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року № 489/20802, в редакції від 29 вересня 2016 року № 2832/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року № 1302/29432, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи.

Враховуючи, що за виконавчим листом, який пред'явлено стягувачем ОСОБА_4, зобов'язано державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М. Г. негайно вчинити всі виконавчі дії з виконання виконавчого листа № 127/2200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, щодо зобов'язання державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Заєць Т. І. негайно виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 1 березня 2004 року, про що інформувати суд та стягувача ОСОБА_4 у місячний термін, виконавче провадження не було підвідомче відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а тому в державного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження, яке йому не підвідомче.

Законом чітко визначено, що державний виконавець вчиняє дії щодо відкриття виконавчого провадження або повертає виконавчий документ без прийняття, а тому твердження ОСОБА_4 про те, що державний виконавець повинна була направити виконавчий лист за підвідомчістю, є безпідставними.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_4 в цій частині є необґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки державним виконавцем правомірно застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд, розглядаючи скаргу, не залучив боржника за виконавчим листом - державного виконавця Бялого М. Г., є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_4 самостійно було сформовано скаргу на дії державних виконавців, у якій він не вказав боржника, а тому це не є підставою для скасування постановлених у справі ухвал.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні оскаржуваних рішень порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, пунктом 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімова Ася Назимівна, начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевська Ірина Ігорівна, про визнання неправомірною бездіяльності державних виконавців та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик