АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Університету митної справи та фінансів про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату стипендії,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року з Університету митної справи та фінансів на її користь стягнуто недонараховану та невиплачену стипендію за період з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2015 року у розмірі 8599,24 грн., яке було виконане в червні 2017 року. А тому вона має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати за період з 01 вересня 2013 року по червень 2015 року у розмірі 8351, 05 грн. З огляду на це просить суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію за несвоєчасну сплату стипендії у розмірі 8351, 05 грн. за період з 01 вересня 2013 року по червень 2015 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Університету митної справи та фінансів на користь ОСОБА_2 компенсацію за порушення строків виплати стипендії за період з серпня 2014 року по червень 2015 року у розмірі 2762, 90 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду змінити та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у період з 01 вересня 2010 року по 30 червня 2014 року навчалася у Дніпропетровській державній фінансовій академії, що підтверджується копією диплома бакалавра серії НОМЕР_1 від 04 липня 2014 року.

У подальшому у період з 01 вересня 2014 року по 27 червня 2015 року позивач здобула ступінь спеціаліста.

Наказом Міністерства освіти та науки України № 159 від 17 лютого 2015 року Дніпропетровську державну фінансову академію припинено шляхом реорганізації (приєднання) до Університету митної справи та фінансів.

Батько позивача - ОСОБА_3 працював у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем у шахті та має стаж роботи у вугільній промисловості 23 роки 2 місяці, на підземних роботах з повним робочим днем в шахті з видобутку вугілля 23 роки 2 місяці. З огляду на це ОСОБА_2 мала право на отримання стипендії відповідно до норм ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до Університету митної справи та фінансів, треті особи: Міністерство освіти і науки України, Державна казначейська служба України, про стягнення недоплаченої та невиплаченої стипендії було задоволено частково. Стягнуто з Університету митної справи та фінансів на користь ОСОБА_2 недонараховану та невиплачену стипендію за період з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2015 року в розмірі 8599, 24 грн. та судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Рішення суду виконано у повному обсязі 15 червня 2017 року шляхом перерахування на картку позивача вищевказаної суми.

Умовою для виплати громадянину компенсації статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів (у тому числі стипендії), нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Отже, позивач має право на одержання компенсації втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою, однак в межах встановленого ст.256 ЦК України строку позовної давності за період з серпня 2014 року по червень 2015 року в розмірі 2762,90 грн.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що вона дізналася про своє право на отримання компенсації тільки 15.06.2017 року, коли їй була виплачена заборгованість, тому строк позовної давності нею не пропущено. Однак такі доводи не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки позивач про порушення своїх прав повинна була дізнатися при реалізації її права на отримання щомісячної суми стипендії, тобто починаючи з вересня 2013 року, однак з позовом до суду вона звернулася лише в серпні 2017 року, тобто за межами встановленого статтею 256 ЦК України строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач в запереченні від 28.09.2017 року на позовну заяву ОСОБА_2

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова