Провадження № 2/369/541/18
У Х В А Л А

іменем україни

30.01.2018 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

за участю секретаря Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, департамент ДАБІ у Київській області, Міськрайонне Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпінь, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої будівлі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої будівлі.

30.01.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду в порядку цивільного судочинства із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.12.2016 року відкрито провадження в цивільні справі № 369/10372/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод шляхом знесення самовільно збудованої будівлі.

Відповідно до ситуаційних схем земельних ділянок, виготовлених ФОП ОСОБА_5 та листа від 25.10.2016 року, належна ОСОБА_2 будівля займає 0,055 га земельної ділянки ОСОБА_1 розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Гореничі, вул. Рильського М., № 4, площею 0,1775 га, кадастровий номер :01:007:0520.

31.01.2017 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області накладено арешт на житловий будинок, реєстраційний номер нерухомого майна 224, та на земельну ділянку площею 0,0719 га, кадастровий номер :01:007:0605, що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р- н, с. Гореничі, вул. Рильського М., 2, які належать на праві власності ОСОБА_2.

Строк предявлення до виконання вказаної ухвали спливає 31.01.2018 року, а розгляд справи № 369/10372/16-ц по суті не вирішено.

30.01.2018 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити його шляхом накладення арешту на: житловий будинок, реєстраційний номер нерухомого майна № 224 та на земельну ділянку площею 0,719 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером :01:007:0605, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гореничі, вул. М.Рильського,2.

В судове засідання позивач не зявився. Подав до суду клопотання про відкладення судового засідання в звязку з відрядженням, що не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення позову. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання зявились. Заперечували щодо заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору департамент ДАБІ у Київській області в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Раніше подавали заяву про слухання справи у відсутність представника.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міськрайонне Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпінь в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву про слухання справи у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву позивача ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв'язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів), при цьому за власником зберігається право користування.

Із роз'яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст.149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Також слід врахувати, наявність арешту на це ж майно накладеного Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.01.2017 року, яка є чинною. При цьому мотивація необхідності арешту строками предявлення до виконання оцінюється судом критично та не може бути підставою для повторного накладення арешту на одне і те саме майно одним судом в одному проваджені одночасно.

У зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, і враховуючи обставини справи, характер правовідносин, предмет та ціну позову, обсяг позовних вимог, суд вважає, що на теперішній час відсутні достатні підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, тому в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 149-153, 258-261-210 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, департамент ДАБІ у Київській області, Міськрайонне Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпінь, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої будівлі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

У відповідності до п. п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Тобто Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя Д.Д.Усатов