Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 706/1156/15-ц

провадження № 61-1082св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря»,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником - ОСОБА_4, на рішення Христинівського районного суду Черкаської області у складі судді Олійника М. Ф. від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Ювшина В. І. від 07 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

25 серпня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря»

(далі - ТОВ «Зоря») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (паю) площею 2,44 га, яка розташована в межах Кузьмино-Гребельської сільської ради Христинівського району Черкаської області. 30 серпня 2013 року між сторонами був укладений договір № 242, відповідно до умов якого відповідач передала позивачу право оренди спірної земельної ділянки строком до 2025 року, а позивач повинен сплатити відповідачу грошову суму у розмірі 7 000 грн (3 500 грн - при оформленні зазначеного договору та 3 500 грн - після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки). Сторони домовилися, що позивач самостійно здійснить державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, для чого власник повинна надати йому довіреність та всі інші необхідні документи. На виконання умов зазначеного договору позивач сплатив відповідачу 3 500 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером. Проте, відповідач домовленості не виконала, довіреність та інші документи для реєстрації договору оренди земельної ділянки у встановлені договором строки позивачу не надала. Крім того, під час підписання договору спірну земельну ділянку вже було передано в оренду іншому орендарю. Відповідно до договору винагорода підлягає поверненню у випадку, якщо договір оренди не буде зареєстровано по ініціативі власника або і з інших незалежних від позивача причин, до настання терміну, передбаченого договором.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 3 500 грн та судові витрати.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року, позов ТОВ «Зоря» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Зоря» 3 500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не виконала зобов'язання за договором, а тому, відповідно до умов договору, повинна повернути виплачену їй винагороду (бонус).

25 червня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, подана представником - ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що, стягнувши з відповідача грошові кошти, суди вийшли за межі договору, умови якого не передбачають повернення частини сплаченої винагороди. Крім того, суди не з'ясували характер спірних правовідносин, характер порушеного права позивача та можливість його захисту обраним способом. Висновки судів, на думку заявника, не відповідають фактичним обставинам.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

02 липня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2017 року справу за позовом ТОВ «Зоря» до ОСОБА_3 про стягнення коштів призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею

2,44 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в межах Кузьмино-Гребельської сільської ради Христинівського району Черкаської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 22 червня 2007 року.

30 серпня 2013 року між ТОВ «Зоря» та ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки № 242, загальною площею 2,44 га, строком на 10 років.

У той же день між ТОВ «Зоря» та ОСОБА_3 був укладений договір

№ 242, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передає позивачеві право оренди на вказану вище земельну ділянку терміном до 2025 року включно.

Відповідно до пункту 2 договору № 242 від 30 серпня 2013 року за отримане право оренди землі ТОВ «Зоря» сплачує відповідачу винагороду у розмірі 7000 грн, із яких 50 % сплачується при оформленні вказаного договору, інші 50 % при реєстрації договору. Орендна плата за землю буде сплачуватись у порядку та розмірах відповідно до укладеного договору оренди землі.

Згідно з пунктом 4 договору № 242 від 30 серпня 2013 року сторони зобов'язувались оформити договір оренди землі (внести зміни до чинного договору оренди землі, у разі наявності такого) та здійснити дії щодо державної реєстрації договору оренди земельної ділянки у розумні строки, але у будь-якому випадку до кінця 2013 року.

Відповідно до положень пункту 5 договору № 242 від 30 серпня 2013 року ТОВ «Зоря» зобов'язалося самостійно здійснити дії щодо державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, для чого власник надає йому довіреність на вчинення відповідних дій та всі документи, необхідні для формування (реєстрації) земельної ділянки, державної реєстрації права оренди землі та здійснення інших дій, які згідно встановленої процедури повинні передувати державній реєстрації права оренди.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 30 серпня 2013 року ОСОБА_3 отримала від ТОВ «Зоря» грошові кошти в розмірі 3 500 грн на підставі договору № 242 від 30 серпня 2013 року.

У відповідності до частини другої, третьої статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та мають ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Положеннями статтей 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судами установлено, що довіреність та документи, які необхідні для вчинення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки позивачем надані ТОВ «Зоря» не були, державна реєстрація укладеного між сторонами договору оренди вчинена не була.

Відповідно до договору оренди від 11 березня 2010 року належна ОСОБА_3 земельна ділянка була передана останньою в оренду

ТОВ «Кузьмина Гребля» строком на п'ять років. Договір оренди зареєстрований у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії «Центр ДЗК» 07 вересня 2010 року.

11 березня 2014 року ОСОБА_3 уклала з ТОВ «Кузьмина Гребля» додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 11 березня 2010 року, якою пункт 8 договору оренди землі було викладено в новій редакції та було передбачено, що договір укладено

на 10 років до 11 березня 2020 року.

Право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди від 11 березня 2010 року було зареєстровано за ТОВ «Кузьмина Гребля» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 3 договору № 242 від 30 серпня 2013 року сторони передбачили, що винагорода підлягає поверненню у випадках: якщо право оренди землі не буде зареєстровано по ініціативі власника або з інших незалежних від інвестора причин до настання терміну, що передбачений у пункті 4 цього договору; якщо договори оренди землі будуть достроково припинені по ініціативі власника або з інших незалежних від інвестора причин. У такому випадку винагорода повинна бути повернута у повному розмірі протягом 10 днів з дня настання відповідних обставин.

Встановивши фактичні обставини справи на підставі належним чином оцінених доказів та надавши їм належну правову оцінку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки право оренди не було і не могло бути зареєстроване за позивачем в передбачений договором строк, а тому винагорода підлягаю поверненню. При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що невиконання однією із сторін договору своїх зобов'язань за договором, а саме: ненадання довіреності та інших документів для реєстрації договору оренди земельної ділянки, що було передбачено пунктом 5 договору, є підставою для задоволення вимог позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що укладання сторонами договору

№ 242 від 30 серпня 2013 року не відповідає положенням чинного законодавства у сфері оренди є необґрунтованими, оскільки, укладаючи зазначений договір сторони у справі реалізували своє право на свободу умов договору (статті 3, 627 ЦК України).

З урахуванням наведеного оскаржувані судові рішення є такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги спрямовані на переоцінку обставин справи і висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк