Справа № 487/4160/17
Провадження № 2/487/334/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Кузьменко В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Каламурза О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом скасування реєстрації та виселення,

В С Т А Н О В И В :

09.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив скасувати реєстрацію постійного місця проживання ОСОБА_3 за адресою: м. Миколаїв вул.. Фалєєвська, 81; виселити ОСОБА_3 із належного йому житла за адресою: м. Миколаїв вул.. Фалєєвська, 81.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником 7/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Миколаїв вул.. Фалєєвська, 81. У 2007 році між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.11.2015 року розірвано. Під час перебування у шлюбі постійне місце проживання його колишньої дружини та його дочки було зареєстроване ІНФОРМАЦІЯ_1. Майже три роки він не має можливості користуватися своєю власністю. Відповідачка фактично вигнала його з квартири і мешкає там разом зі своїм новим чоловіком. Він змушений орендувати житло.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у ньому.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач зазначає про необхідність усунення перешкод у здійсненні ним права власності на частину спірного будинку. Але у позовній заяві не зазначено та до позову не надано доказів здійснення відповідачкою перешкод у користуванні позивачем спірним приміщенням. Позивач має ключі від житлового приміщення, в будь-який час має доступ до вказаного будинку. Крім того, позивач зазначає, що він є власником 7/100 частини спірного домоволодіння та просить скасувати реєстрацію постійного місця проживання та виселити відповідачку з належного позивачеві домоволодіння, оскільки на його думку внаслідок припинення шлюбу відповідачка втратила право користування домоволодінням, тому вважає за необхідне усунути перешкоди в користуванні майном. Але припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідач постійно проживає у зазначеному домоволодінні, тому визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням неможливо. Крім того, з відповідачкою зареєстрована та проживає донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачка не має у власності іншого місця проживання. Малолітня дитина має повне право користування домоволодінням та не може бути розлучена зі своєю матірю, внаслідок виселення відповідачки.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала прито задоволення позову, посилаючись на те, що у даному будинку проживає неповнолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є донькою позивача.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається з рішення Заводського районного суду м. Миколаєва № 2/1412/4219/2012 від 11.12.2012 року, ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88734869 від 02.06.2017 року ОСОБА_7 є власником 7/100 частини домоволодіння № 81 розташованого за адресою: вул. Фалєєвська в м. Миколаєві.

08.06.2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва № 2/487/3121/15 від 02.11.2015 року розірвано.

Згідно довідки №332 від 08.06.2017 року, виданої ТОВ «Миколаївдомсервіс», за адресою: вул. Фалєєвська 81 в м. Миколаєві зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Згідно з частинами першою та другою статті 65 ЖК УРСР наймач впараві в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 Конвенції про права дитини).

У принципі 2 Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів осносвною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України Про охорону дитинства держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Статтею 11 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Крім того, такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 23 січня 2018 року у справі №202/8503/15-ц.

Відповідно до положень ч. 1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом скасування реєстрації та вселення, не підлягають задоволенню, оскільки у разі задоволення позовних вимог, будуть порушені права дитини.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом скасування реєстрації та виселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області.

Згідно з п.п.15.5 п.15 ч.1 перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя Заводського районного суду

м. Миколаєва В.В.Кузьменко