Номер провадження: 22-ц/785/964/18
Номер справи місцевого суду: 2-2323/11
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2018 року м. Одеса

Справа № 2-2323/11

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Головні державні виконавці відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазур Геннадій Іванович, Нещадим Іван Сергійович, публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», товариство з обмеженою відповідальністю «ФФС» про визнання неправомірним рішення державного виконавця та часткове скасування постанови державного виконавця,за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді - Гандзія Д.М. 31 жовтня 2017 року о 13 годині 58 хвилин в смт. Овідіополь Одеської області, про відмову в задоволенні скарги,

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, в якій просив: 1) визнати неправомірним рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І. про покладення на нього обов'язку самостійного виконання рішення суду, а саме, сплатити заборгованість згідно виконавчого документу у строк до 7-ми днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження та пов'язаного з невиконанням цього обов'язку - примусового виконання рішення суду зі стягненням з нього виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій; 2) частково скасувати постанову від 25.05.2012 р. за виконавчим провадженням № 33131378 головного державного виконавця Мазура Г.І., виключивши з неї пункти 2 та 3; 3) визнати неправомірним рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі -12 750 942,68 грн.; 4) скасувати постанову від 04.10.2016 р. за виконавчим провадженням № 33131378 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі - 12 750 942,68 грн..

Вимоги скарги ОСОБА_4 обґрунтовані тим, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.03.2012 р. в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі - 127 509 426,84 грн. звернуто стягнення на належну йому земельну ділянку, площею - 1, 7 га., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час продажу.

24.10.2016 р. ним було отримано копію постанови головного державного виконавця Нещадима І.С. від 04.10.2016 р. про стягнення виконавчого збору в розмірі - 12 750 942,68 грн.. Після цього з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень він дізнався, що 25.05.2012 р. постановою головного державного виконавця Мазура Г.І. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 19.04.2012 р..

Вважає, що державний виконавець незаконно у постанові від 25.05.2012 р. поклав на нього обов'язок самостійно виконати рішення суду, шляхом погрози стягнення виконавчого збору. Розмір виконавчого збору неправомірно розраховано зі всієї суми заборгованості, у той час як він відповідає тільки в межах вартості предмета іпотеки.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31.10.2017 р. відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4, заінтересовані особи - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Головні державні виконавці відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазур Геннадій Іванович, Нещадим Іван Сергійович, публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», товариство з обмеженою відповідальністю «ФФС» про визнання неправомірним рішення державного виконавця та часткове скасування постанови державного виконавця.

ОСОБА_4 вапеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Постановити нову ухвалу, якою розглянути його скаргу та задовольнити його вимоги у повному обсязі. Зокрема, посилається на помилковість посилання суду не те, що він мав можливість добровільно виконати рішення суду. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем. Для визначення вартості предмета іпотеки залучається суб'єкт оціночної діяльності. Прилюдні торги проводять спеціалізовані підприємства.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені у апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Інші учасники справи у судове засідання особисто не з'явилися, представників не направили. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від суми стягнення, що становить - 12 750 942,68 грн., відповідає приписам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на дату вчинення виконавчих дій.

Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважало необхідним залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилалося на те, що на сьогоднішній день відсутній предмет оскарження, оскільки предмет іпотеки реалізовано на прилюдних торгах. Кошти перераховані стягувачу з урахуванням суми виконавчого збору. 27.12.2017 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Дії державного виконавця здійсненні відповідно до ч. 1, 2 ст. 28, ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження. Боржник, який є майновим поручителем боржника за основним зобов'язанням, міг добровільно до дня продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів виконати вимогу за основним зобов'язанням. Самостійно визначити вартість іпотечного майна. Проте, боржник не виконав рішення суду самостійно, з огляду лише на власне небажання цього робити, що свідчить про недобросовісність боржника, і не свідчить про несумлінне виконання обов'язків державним виконавцем.

Інші учасники справи письмових заперечень (відзивів) на апеляційну скаргу не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що сума виконавчого збору визначена відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час відкриття виконавчого провадження. Добровільне виконання рішення боржником регулюється ст. 42 закону Країни «Про іпотеку», в редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої, передбачено право боржника добровільно до дня продажу предмета іпотеки виконати вимогу за основним зобов'язанням (а. с. 149 - 152).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду не можна, цих висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.03.2012 р. в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі - 127 509 426,84 грн. звернуто стягнення на належну ОСОБА_4 земельну ділянку, площею - 1, 7 га., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час продажу (Т. 1, а. с. 69 - 71).

За заявою Банку від 30.03.2012 р. (Т. 1, а. с. 74) 19.04.2012 р. судом видано виконавчий лист (Т. 1, а. с. 81).

25.06.2012 р. постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І. відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду (Т. 1, а. с. 82 - 83).

У п. 2 вказаної постанови зазначено: «Боржнику самостійно виконати: рішення суду, а саме, сплатити заборгованість згідно виконавчого документа у строк до семи днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження».

У п. 3 вказаної постанови зазначено: «У разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, розпочати примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій».

Листом від 25.06.2012 р. вказана постанов була направлена сторонам виконавчого провадження (Т. 1, а. с .81). Доказів отримання листа ОСОБА_4 матеріали справи не містять. Таким чином, доводи скаржника про те, що про постанову від 25.06.2012 р. йому стало відомо з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, після отримання 24.10.2016 р. постанови від 04.10.2016 р. про стягнення виконавчого збору, не спростовуються матеріалами справи.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", чинного на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", чинного на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", чинного на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження", чинного на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Згідно із положеннями вказаної статті, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частиною 8 ст. 54 цього Закону "Про виконавче провадження", чинного на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" визначено, що вказане майно підлягає продажу на торгах, які організовуються органами державної виконавчої служби.

Початком примусового виконання рішень, згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», є наступний день після закінчення відповідних строків, встановлених ч. 2 ст. 25 цього Закону, якщо у ці строки боржником не надано документального підтвердження повного виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Як встановлено рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.03.2012 р. в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі - 127 509 426,84 грн. звернуто стягнення на належну ОСОБА_4 земельну ділянку, площею - 1, 7 га., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час продажу (Т. 1, а. с. 69 - 71).

На підставі викладеного вище, враховуючи, що боржник не міг самостійно виконати рішення суду у встановлений судом спосіб, оскільки в силу вимог наведених вище положень законодавства реалізація предмета іпотеки має здійснюватися шляхом продажу на прилюдних торгах лише у межах процедури виконавчого провадження, та відповідно, законодавство не наділяє майнового поручителя - ОСОБА_4 правом на проведення таких торгів чи на самостійний продаж майна, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, враховуючи, що скаржник в силу ст. 383 ЦПК України, чинного на час постановлення ухвали судом першої інстанції, довів в установленому законом порядку ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, колегія суддів вважає доводи його скарги та апеляційної скарги щодо неправомірності дій державного виконавця є обґрунтованими.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними.

Враховуючи вищенаведені роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, колегія суддів вважає, що вимоги скарги та апеляційної скарги щодо часткового скасування постанови, шляхом виключення п. п. 2, 3, не підлягають задоволенню, оскільки це відноситься до компетенції державного виконавця після ухвалення даного судового рішення.

Суд першої інстанції не врахував вищевказаних вимог діючого законодавства України, та роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дійшов до помилкового висновку про повну відому в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 4 ст. 376 ЦПК України, чинного на час перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю та ухвалити нове судове рішення у випадку постановлення ухвали при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушення процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, колегія судів вважає, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Необхідно прийняти постанову про часткове задоволення скарги ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2017 року про відмову в задоволенні скарги - скасувати.

Скаргу ОСОБА_4, заінтересовані особи - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Головні державні виконавці відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазур Геннадій Іванович, Нещадим Іван Сергійович, публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», товариство з обмеженою відповідальністю «ФФС» про визнання неправомірним рішення державного виконавця та часткове скасування постанови державного виконавця - задовольнити частково.

Визнати незаконною постанову ВП № 33131378 від 25.05.2012 року «Про відкриття виконавчого провадження», винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазуром Геннадієм Івановичем, в частині пунктів:

«2. Боржнику самостійно виконати рішення суду, а саме сплатити заборгованість згідно виконавчого документа у строку до семи днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

3. У разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, розпочати примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій».

В решті вимог скарги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 лютого 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова