Справа № 344/3366/17
Провадження № 22-ц/779/209/2018
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представника відповідача Олійника В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про збільшення відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки, з апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року позивач звернулася в суд з даним позовом та після уточнення позовних вимог представником просила встановити, що відповідач з 01 січня 2017 року у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної зарплати повинен відшкодовувати шкоду, завдану каліцтвом, джерелом підвищеної небезпеки в 5-ти кратному розмірі мінімальної зарплати по 16 000,00 гривень щомісячно, з 01 січня 2018 року у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної зарплати по 18 615,00 гривень щомісячно. З врахуванням проведених виплат додатково стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача одноразово за період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2017 року включно - 104 000,00 гривень, а з 01 січня 2018 року стягувати по 18 615, 00 гривень.

Заявлені вимоги позивач та її представник обґрунтували тим, що 08 грудня 1995 року на стації Копиченці Тернопільської області поїздом № 676 Івано-Франківськ-Шепетівка, що належав Львівській залізниці її було травмовано і віднято обидві ноги. 20 травня 1996 року Івано-Франківським бюро МСЕК її визнано інвалідом 1 групи без подальшого перегляду та призначено пенсію. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 1998 року з Львівської залізниці на її користь стягнуто 52 507,08 гривень шкоди завданої ушкодженням здоров'я та 2 550 гривень моральної шкоди, а всього 55 057, 08 гривень, в тому числі 11 623 гривень на придбання автомобіля з ручним управлінням. Починаючи з 01 листопада 1998 року визначено відшкодування щомісячно по 223,16 гривень, виходячи з середньомісячного заробітку 197,66 гривень.

З 01 листопада 1998 року мінімальна зарплата та прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність постійно зростали. Однак Львівська залізниця перерахунок розміру відшкодування не здійснювала. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 червня 2004 стягнуто на її користь з Львівської залізниці відшкодування шкоди з врахуванням сум доплат на 01 липня 2004 року - 6 961, 98 гривень, а починаючи з 01 липня 2004 року ухвалено щомісячно стягувати по 1 025 гривень.

Статтею 8 закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» визначено, що на 2017 рік мінімальний розмір зарплати становить 3200 гривень. У зв'язку із зростанням мінімальної зарплати відповідач повинен був у 2017 році відшкодувати позивачу середньомісячний заробіток у п'ятикратному розмірі мінімальної зарплати, однак виплати щомісячно проводились тільки частково, тому за захистом порушеного права звернулась до суду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 72 000 гривень недоплаченого відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки за період з 01 лютого 2017 року по 30 вересня 2017 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю. Встановити, що у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати на 2017 рік ПАТ «Українська залізниця» повинна була з 01 січня 2017 року відшкодовувати ОСОБА_4 шкоду, завдану каліцтвом джерелом підвищеної небезпеки у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, тобто по 16000 гривень щомісячно. Стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 96000 недоплаченого відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки за період з 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2017 року. У зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати на 2018 рік стягувати з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4, починаючи з 01 січня 2018 року по 18 615 гривень щомісячно.

Представник вважає, що рішення про часткове задоволення позовних вимог є незаконним і необґрунтованим у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд першої інстанції неправильно застосував норму ст. 1208 ЦК України, згідно якої за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя і у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації та відповідному збільшенню на підставі рішення суду, зазначивши, що представником позивача не надано суду доказів невиплати чи виплати в меншому розмірі відповідачем матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки за період з жовтня по грудень 2017 року та за 2018 рік і дані вимоги є передчасними.

Судом не враховано, вимоги азц.2 ч.1 ст. 1197 ЦК України у випадку, якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Суд не врахував, що збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, не здійснюється автоматично. Для проведення збільшення необхідними умовами є подача потерпілим заяви до суду та прийняття судом відповідного рішення, що підтверджено постановою Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта та її представників, які вимоги скарги підтримали, представника відповідача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не в повному обсязі виплачено позивачу матеріальну шкоду у зв'язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки як це передбачено цивільним законодавством, що регулює дані правовідносини за період з 01 лютого 2017 року по 30 вересня 2017 року. Суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення недоплачених коштів за період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року та у зобов'язанні відповідача проводити з 01 січня 2018 року виплату враховуючи змінений розмір мінімальної заробітної плати, оскільки представником позивача не надано доказів невиплати чи виплати в меншому розмірі в матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвом, тому вимоги є передчасними.

Однак колегія суддів вважає, що рішення суду про відмову у задоволенні доповнених позовних вимог про стягнення недоплаченої матеріальної шкоди за ушкодження здоров'я до кінця 2017 року та зобов'язання відповідача з 1 січня 2018 року проводити виплату шкоди з врахуванням встановленого розміру мінімальної заробітної плати ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду у цій частині не відповідають обставинам справи, що є підставою для його скасування у цій частині та задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 08 грудня 1995 року на стації Копиченці Тернопільської області поїздом № 676 Івано-Франківськ-Шепетівка, що належав Львівській залізниці ОСОБА_4 була травмована, внаслідок чого 20 травня 1996 року Івано-Франківським бюро МСЕК її визнано інвалідом 1 групи без подальшого перегляду та призначено пенсію.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 1998 року з Львівської залізниці на користь позивача відшкодовано 52 507, 08 гривень шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, 2550 гривень - моральної шкоди, а в подальшому, починаючи з 01 листопада 1998 року їй визначено відшкодування щомісячно по 223,16 гривень (а.с.5).

У зв'язку із збільшенням мінімальної заробітної плати позивач зверталася до суду і рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 червня 2004 року стягнуто на її користь з Львівської залізниці відшкодування шкоди та стягнуто одноразово з врахуванням сум доплат на 01 липня 2004 року - 6 961, 98 гривень, а починаючи з 01 липня 2004 року щомісячно постановлено стягувати по 1 025 грн. (а.с.5, 6).

За ч.2 ст. 1197 ЦК України середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Таким чином законом передбачене право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування йому шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що попереднє щомісячне відшкодування за рішеннями суду позивачу встановлювалось виходячи із п'ятикратного розміру заробітної плати, оскільки її середньомісячний заробіток був меншим за мінімальну заробітну плату.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення правильно виходив з того, що позивач має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, та стягнення заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України у зв'язку із збільшенням мінімальної заробітної плати.

Згідно довідки про доходи (а.с. 28), виданої ПАТ «Українська залізниця» позивачу ОСОБА_4 за період з січня по вересень 2017 року виплачено 72 000 гривень відшкодування по каліцтву, при цьому тільки у січні відшкодування виплачено у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати 16000 гривень, у лютому 0 гривень, а решту місяців виплата відшкодування проводилась у розмірі по 8000 гривень. Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що за даний період відповідач зобов'язаний виплатити позивачу недоплачені 72 000 гривень виходячи з 16000 гривень, як п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленого Законом на 2017 рік.

Представник відповідача у засіданні апеляційного суду пояснив, що виплата відшкодування по каліцтву у 2017 році позивачу у розмірі 8000 гривень пов'язана з тим, що за рішенням Правління АТ, у випадках застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини необхідно керуватися п. 3 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, де визначено що до внесення змін до Закону України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується в розмірі 1600 гривень. Тому підприємством для потерпілої виплачувалось по 8000 гривень щомісячно, виходячи із п'ятикратного розміру визначеної величини 1600 гривень.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи представника відповідача є необгрунтованими, оскільки вони суперечать діючим нормам цивільного законодавства, а норми Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII у даному випадку не можна вважати зміненими для відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Тому колегія суддів вважає, що встановлений Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» порядок застосування розрахункової величини 1600 гривень для проведення виплат, що передбачені законодавством України, колективним договором і угодами усіх рівнів, іншими нормативно-правовими актами до 31 грудня 2017 року, не може застосовуватись до встановленого ст.. 1208 ЦК України порядку відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відмовляючи у задоволенні доповнених вимог позивача у зобов'язанні відповідача з 01 січня 2017 року проводити збільшення відшкодування шкоди до кінця 2017 року, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки заявлено вимоги про фактичне стягнення недоплаченої суми, вимоги про зобов'язання проводити стягнення є зайвими.

Разом з тим позивачем за змістом уточнених позовних вимог заявлялась вимога про неправомірність зменшення відшкодування по каліцтву протягом 2017 року, і представником позивача до апеляційної скарги подана довідка, що у зазначений період відповідачем відшкодування по каліцтву для ОСОБА_4 також проводилось у розмірі по 8000 гривень, а не 16000 гривень як п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого до кінця 2017 року. Тому сума недоплаченого відшкодування по каліцтву відповідачем з лютого по грудень 2017 року повинна становити 96 000 гривень, а не 72 000 гривень як визначив суд першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги про стягнення відшкодування шкоди, завданої каліцтвом за 2018 рік, колегія суддів виходить з наступного.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При цьому необхідно виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін, вони не мають права відступити від їх положень.

Частиною 2 ст. 1208 ЦК України прямо передбачено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 3723 гривень, а тому, враховуючи уточнені позовні вимоги про стягнення, починаючи з 01 січня 2018 року п'ятикратний розмір заробітної плати буде становити 18 615 гривень щомісячно Тому колегія суддів вважає, що у зв'язку із збільшенням мінімальної заробітної плати є усі законні підстави для зобов'язання ПАТ «Українська залізниця» виплачувати на користь ОСОБА_4 новий встановлений мінімум відшкодування у зв'язку із ушкодженням здоров'я.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2017 року в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про збільшення розмірів відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 96 000 гривень відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати за період з лютого по грудень 2017 року.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» з 01 січня 2018 року у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної зарплати виплачувати ОСОБА_4 по 18 615,00 гривень відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки щомісячно.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 26 січня 2018 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк