Справа № 621/46/17
№ 2/639/164/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 cічня 2018 р. Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі головуючого-судді Єрмоленко В.Б.,

при секретарі Петрової Н.М.

за участю позивача-Мізяка Ю.О.

представника відповідача- Криштопа К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 4000 грн. , моральної шкоди у розмірі 8000 грн. та судових витрат, посилаючись на те, що сторони фактично мешкають у своїх будинках в садовому товаристві «Дружба» с.Зідьки Зміївського району Харківської області. У серпні 2015 р., за усною домовленістю, за договором купівлі-продажу, як стверджує ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 взяла у нього, у присутності свідків, гаражні металеві ворота, залишила їх на тимчасове зберігання у сусідки та просила продати ці ворота їй. Оскільки позивачу необхідні були гроші , він погодився і сторони досягли домовленості про суму продажу 4000 грн. Відповідач обіцяла розрахуватися до 01.01.2016 р., проте дотепер ухиляється від умов договору, грошей не повертає. З цього приводу позивач звертався до Зміївського відділення Чугуївського ВП ГУНП у Харківській області з відповідною заявою, але ОСОБА_2 написала неправдиві пояснення, образила позивача, відмовилася добровільно вирішити питання з ОСОБА_1, чим завдала йому моральних та психологічних страждань.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої вимоги та пояснив, що відповідач повернула йому ворота, але вони йому не потрібні і він наполягає на стягненні з ОСОБА_2 грошової сумі у заявленому розмірі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала , подала письмові заперечення, в яких зазначила, що будь-яких документів, якими б обмінювались сторони між собою з приводу вчинення правочину щодо спірного майна позивач не надав, ніколи ОСОБА_1 ворота їй не передавав, домовленості про їх продаж між ними не існувало, ці ворота знаходяться на його дільниці, що відповідач підтвердила фотознімками, доданими до заперечень. Вважає, що позивачем не доведено наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності та субєкта такої відповідальності, просить за безпідставністю та необгрунтованістю відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, до яких відноситься також і договір.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнена згода.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як стверджує позивач, у серпні 2015 р., на підставі усної домовленості з ОСОБА_2 про продаж їй за 4000 грн. металевих воріт, відповідач забрала ворота та зберігала у сусідки на земельній ділянці, пообіцявши ОСОБА_1 розрахуватися з ним до 01.01.2016 р. та отримати розписку про одержання грошової суми та виконанні договору купівлі-продажу в повному обсязі. На підтвердження своїх доводів позивач просив долучити письмові пояснення свідків, які були присутні при цій розмові та підтвердили факт знаходження металевих воріт у сусідки. Відповідач категорично заперечує факт усної домовленості з ОСОБА_1 про купівлю-продаж або передачу їй майна з подальшої виплатою вартості.

За нормами п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Виходячи з того, що неоподатковуваний мінімум доходів громадян дорівнює 17 гривням,договір купівлі-продажу між сторонами мав бути укладено у письмовому вигляді.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Оскільки ОСОБА_2 факт укладення між нею та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу та отримання воріт заперечує, пояснення свідків не є допустимим доказом в розумінні ч.2 ст. 78 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суду не надано ОСОБА_1 належних та допустимих доказів того, що позивач продав ОСОБА_2 металеві ворота за суму 4000 грн. і ці кошти відповідач зобовязалася сплатити. Крім того, позивач не заперечує, що на теперішній час ворота йому повернуті та знаходяться на його земельній ділянці.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 626, 655 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІПН НОМЕР_1, прож. ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_2, прож.м.Харків, АДРЕСА_1), про стягнення грошових коштів та моральної шкоди відмовити за необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.02.2018 р.

Суддя