Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2933/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., при секретарі Конар В.М., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, третя особа: Орган опіки та піклування Виноградівської РДА,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, третя особа: Орган опіки та піклування Виноградівської РДА.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 12 листопада 2011 року і до 17 листопада 2016 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення на підставі рішення Виноградівського районного суду від 08.12. 2016 року позивач сплачує щомісячно аліменти в розмірі 700 /сімсот/ гривень на утримання сина. Завжди приймав і приймає участь у його вихованні. Так як відповідач та її батьки створювали перепони у спілкуванні із дитиною, він звернувся із заявою до органу опіки та піклування Виноградівської РДА, щоб встановили графік зустрічей із сином. На підставі рішення органу опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації йому надано дозвіл на участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 шляхом зустрічей у вихідні, а саме: субота - перший, третій тиждень місяця, неділя-другий, четвертий тиждень місяця з 10.00 до 18.00 годин.

Згідно графіку спілкується із сином. Як зазначає позивач відповідач не займається вихованням дитини, залишила сина на виховання своїм батькам, знаходиться на заробітках в Польші. У відповідачки є дочка ОСОБА_7, запис про батька дитини зроблений в актовому записі про народження в порядку ст. 135 СК України. За п'ять років спільного сімейного життя її дочка проживала з ними приблизно десь шість місяців, а всі роки жила у батьків відповідача та ними виховувалась. До розірвання шлюбу позивач більше займався сином ніж матір, постійно приводив і забирав сина із дитячого садка, з ним грався, займався його вихованням.

Позивач вважає, що сину буде краще з ним. Дитину мають виховувати батьки, а не дідик з бабкою. Позивач має постійну роботу, працює розкрійником в ТзОВ «Новітекс», є самостійний щомісячний дохід, що підтверджується довідкою про доходи, виданою по місцю роботи.

Крім того позивач зазначає, що має постійне місце проживання, яке належить йому на праві приватної власності 1/3 частина 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Виноградівською міською радою 10.05.2011 року. Проживає в квартирі один, так як інші співвласниками квартири, мають окремо у власності житловий будинок в с. Велика Копаня по вулиці Степана Вайди, де і постійно живуть. Спиртними напоями не зловживає, не судимий, позитивно характеризується по місцю роботи.

Також позивач зазначає, що його син дуже радий, коли батько забирає його до себе додому, де він з ним грається, приділяє йому увагу, а коли треба повертатись в село, то у нього сльози на очах. Дитина не доглянута, носить одяг від старшої сестри, неохайний, ногті не підстрижені.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що право на виховання та піклування дитиною покладається на обох батьків в рівній мірі. Заявлений позов не відповідає інтересам дитини. Обставина тимчасового, вимушеного виїзду на заробітки не є тою обставиною, щоб змінювати місце проживання дитини, крім того дитина відвідує садочок, нею в даний час піклується дідусь та бабуся. Також зазначено,що оскільки позивач проживає один то в час роботи або якщо позивач захворіє хто буде піклуватися дитиною, зазначені обставини не відповідають найкращим інтересам дитини.

Заслухавши пояснення, показання свідків, дослідивши матеріали справи, відзив, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, з 12 листопада 2011 року і до 17 листопада 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Вони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). Після розлучення на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08.12.2016 року позивач сплачує щомісячно аліменти в розмірі 700 /сімсот/ гривень на утримання сина, станом на 01.09.2017 року, згідно розрахунку заборгованості по аліментам, заборгованість відсутня (а.с.11).

За ініціативою позивача, як батька дитини, на підставі рішення органу опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації йому надано дозвіл на участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 шляхом зустрічей у вихідні, а саме: субота - перший, третій тиждень місяця, неділя-другий, четвертий тиждень місяця з 10.00 до 18.00 годин (а.с.12).

Позивачу на праві приватної власності належить 1/3 частина 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Виноградівською міською радою 10.05.2011 року (а.с.12-14). Він є офіційно працевлаштований, працює розкрійником в ТзОВ «Новітекс», отримує стабільний дохід, що підтверджується довідкою про доходи, виданою по місцю роботи (а.с.9). Позитивно характеризується по місцю роботи (а.с.10). Обставини, які б свідчили про його судимість та обставини, які негативно характеризують позивача відсутні.

Поряд з цим, ці обставини та позитивна характеристика позивача не можуть бути підставами для визначення місця проживання дитини разом з батьком, незважаючи на те, що останній належним чином виконує свої батьківські обов'язки по вихованню дитини, дотримується графіку зустрічей дитини, визначеного органом опіки та піклування. Також не може слугувати для зміни місця проживання дитини обставина тимчасового, вимушеного виїзду на заробітки відповідача, за відсутності якої піклуються дитиною дідусь та бабусь, відповідно до ч. 2 ст. 151 СК України.

Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зважаючи на вік малолітнього, для з'ясування його думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір'ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_5 мешкає з матір'ю ОСОБА_8 та її батьками в будинку № 12 по вул. Білака в с. Дротинці Виноградівського району (а.с.26-27, 28). Дитині у цьому житлі створені усі умови, що необхідні для проживання та повноцінного розвитку. Мати дитини забезпечує базові потерби дитини у їжі, відпочинку, сні та одязі, умови проживання задовільні, для дитини створені всі умови для повноцінного розвитку. В свою чергу, позивач, проживає у гуртожитку, в блоці, де спільні кухня та санвузол, гуртожиток не газофікований, біля будинку немає місця для проведення дозвілля.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виноградівської райдержадміністрації від 19.10.2017 року № 03-24/2315, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини сторін з матір'ю (а.с.26-27).

Суд також враховує сталі соціальні зв'язки, які склались у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання та навчання у дошкільному закладі, його психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, до чого неминуче призведе переїзд дитини у випадку, визначення її місця проживання з батьком, суд вважає, що зміна місця проживання малолітнього, на час вирішення спору, не відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Суть показань свідка ОСОБА_9, який є близьким товаришем позивача, свідка ОСОБА_10, яка є матір'ю позивача, зводились до позитивних характеристик позивача. У той же час такі обставини сторонами не оспорюються. Свідками неналежного виховання дитини матір'ю, дані особи не були. Фотознімок доданий до позову, на якому зафіксовані неохайні руки дитини, не є тією безумовною обставиною, яка свідчить про ухилення матір'ю від виконання своїх батьківських обов'язків (а.с.16).

Судом не встановлені виняткові обставини, визначені ст. 161 СК України та ст. 6 Декларації прав дитини, які б вказували на те, що проживання дитини з матір'ю може зашкодити їй, та що мати не створює атмосферу любові, моральну та матеріальну забезпеченість дитині.

За встановлених у судовому засіданні обставин, позов задоволенню не підлягає.

Оскільки судове рішення ухвалюється не на користь позивача, понесені ним судові витрати слід покласти на нього, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 265, 267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийОСОБА_11

Повне рішення суду складено 02.02.2018 року