Справа № 363/1194/17 Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/167/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко
Категорія 47 01.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Суханової Є.М.,

при секретарі: Марченку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування Вишгородської районної державної адміністрації, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 до 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), а також позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 14 грудня 2005 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася дочка ОСОБА_4.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 березня 2007 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.02.2007 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Разом з тим, аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 не сплачує і згідно листа Бершадського районного відділу ДВС від 05.12.2016 року за №1000 розмір заборгованості відповідача по аліментам складає 33 819,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 працює на посаді прибиральниці у Новопетрівському сільському центрі соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді та отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 2 600 грн., якої недостатньо для належного забезпечення утримання доньки, яка має слабке здоров»я, часто хворіє та потребує значних коштів на лікування.

Відповідач мав і має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж той, що стягнуто з нього на підставі рішення суду, в зв'язку з чим, враховуючи важке матеріальне становище позивача, остання просила суд збільшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 аліментів з ? до 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу).

Крім того, ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо їхньої доньки ОСОБА_3, оскільки з вересня 2006 року ОСОБА_2 життям доньки не цікавиться, не телефонує, не виявляє жодного бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, не цікавиться її здоров'ям, морально не підтримує дитину та ухиляється від її виховання та матеріального забезпечення.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову. Обгрунтовуючи доводи скарги, позивач посилалась на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, дав неправильну оцінку обставинам справи та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав в зв'язку з відсутністю доказів злісного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2, клопотання якого про проведення засідання в режимі відеоконференції було задоволено ухвалою апеляційного суду від 30 січня 2018 року, в призначений день та час в облаштоване у слідчому ізоляторі для проведення відеоконференції приміщення доставлений не був.

Малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в судовому засіданні позовну заяву матері ОСОБА_1 підтримала та просила суд позбавити її батька ОСОБА_2 батьківських прав щодо неї, посилаючись на те, що він їй не телефонує, ніколи до неї не приїжджає, не цікавиться її життям і вона не має бажання спілкуватися з ним.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивача, з'ясувавши думку малолітньої ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що від спільного проживання у шлюбі сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.05.2006 року (а.с.35).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 14.10.2010 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.38).

Як вбачається з копії виконавчого листа, справа №6/2-989/2007, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 березня 2007 року стягнуто щомісячно на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2007 року до повноліття дитини, тобто до 30 квітня 2024 року (а.с.32-33).

Згідно довідки від 23.11.2006 року №938, виданої Бершадським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_1 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 у період з 01.05.2016 року по 31.10.2016 року (а.с.19). Згідно листа Бершадського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 05.12.2016 року за №1000 заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим листом №6/2-989/2007 станом на 01.11.2016 року становить 33 819,20 грн.

Також встановлено, що малолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір»ю, позивачем по справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.12.2016 року №873 (а.с.13).

Відповідно до акту встановлення факту, складеного 21.01.2017 року депутатом Новопетрівської сільської ради ОСОБА_5, проведено обстеження по факту непроживання за адресою: АДРЕСА_1 колишнього чоловіка позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; та факту постійного проживання за місцем реєстрації ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 В результаті обстеження встановлено, що за вищевказаною адресою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає з вересня 2006 року, до доньки не навідується та матеріально не допомагає (а.с.20).

Рішенням виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 18.01.2017 року №5 (а.с.8) про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, виконком вважає за доцільне позбавити громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та вирішив клопотати перед Вишгородським районним судом Київської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно висновку органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації від 09.02.2017 року за № 7-20/349 (а.с.6), орган опіки та піклування, розглянувши заяву ОСОБА_1, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10.10.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.02.2016 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав встановлено, що у діях ОСОБА_2 відсутні дії, що мають ознаки систематичного, свідомого, злісного ухилення від батьківських обов'язків, оскільки належним чином виконувати батьківські обов'язки відповідач не мав можливості, так як перебував і перебуває в місцях позбавлення волі, а дані обставини не дають підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, відносно відповідача ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту злісного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

З роз'яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2, який являється батьком малолітньої ОСОБА_3, вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2015 року (а.с.21-24), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22.02.2016 року, засуджений строком на сім років шість місяців позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України (розбій), та відбуває покарання у Вінницькій виправній колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області №86. Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 до засудження у 2015 році, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 186, 187 КК України (грабіж, розбій) з призначенням йому покарання за сукупністю вироків у вигляді семи років і одного місяця позбавлення волі, що підтверджується копіями вироків, наявних в матеріалах справи (а.с.25-28).

Відповідно до складеної депутатом Новопетрівської сільської ради ОСОБА_5 характеристики з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 (а.с.29) за період проживання, з 2005 по 2006 р., за вищевказаною адресою ОСОБА_2 зарекомендував себе з негативної сторони. Добрих стосунків у родині, а також з сусідами не підтримував, вихованням дитини не займався, постійно зловживав спиртними напоями, дружині в побуті не допомагав. Емоційно неврівноважений, мали місце фізичні знущання над дружиною. Неодноразово вчиняв п'яні дебоші вдома та в громадських місцях. Сім»ю не утримував, усі кошти, що були ним зароблені на підробітках, що мали тимчасовий характер, витрачав на себе, переважно на випивку. Гр. ОСОБА_2 проживав з сім»єю, дружиною ОСОБА_1 і донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, лише 11 місяців, після чого зник у невідомому напрямку. За характером неспокійний, неврівноважений, схильний до зловживання спиртними напоями. З 2007 року неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за що відбував покарання у місцях позбавлення волі. Після залишення дружини з малолітньою донькою жодного разу матеріально не допомагав. Призначені судом аліменти не сплачує.

У висновку органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, від 09.02.2017 року за № 7-20/349 (а.с.6) зазначено, що батько малолітньої ОСОБА_2 з сім»єю не проживає, перебував у місцях позбавлення волі. Після звільнення вихованням та утриманням доньки не займається, зв'язок з дитиною не підтримує, її життям, здоров»ям і навчанням не цікавиться, аліменти не сплачує. В характеристиці Новопетрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №1 йдеться про те, що за період навчання дівчинки батько жодного разу не відвідував батьківські збори, дитину не відвідував, навчанням доньки не цікавився.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, оцінивши всі наявні в справі письмові докази, дійшов висновку про доведеність в судовому засіданні належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яке виражається у тому, що він не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і своєю систематичною протиправною поведінкою не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач ОСОБА_2 не розуміє батьківського обов'язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням доньки, не задумується про долю дитини, її майбутнє, не може навчити її моральним та суспільним цінностям: любові, взаєморозумінню, взаємоповазі, добру, оскільки сам постійно вчиняє протиправні дії, які суперечать моральним засадам суспільства.

Посилання суду в рішенні на ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини з незалежних від нього причин: з підстав перебування його в місцях позбавлення волі, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, оскільки, навіть перебуваючи в місцях позбавлення волі, батько, при бажанні, мав можливість брати участь у вихованні дитини шляхом листування з нею, телефонних розмов, привітань на день народження та свята, надіслання подарунків. Натомість відповідач, маючи можливість спілкуватися з дитиною, цього не робив з того моменту, як у 2006 році залишив сім»ю, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками.

Враховуючи доведеність в судовому засіданні факту ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, беручи до уваги думку малолітньої ОСОБА_3, висловлену нею в судовому засіданні, зважаючи на те, що при розгляді даної категорії справ рішення ухвалюється з першочерговим дотриманням інтересів дитини, апеляційний суд дійшов висновку про наявність в справі підстав для застосування положень ст. 164 СК України та позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не відповідають обставинам справи та спростовуються її матеріалами, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду в частині відмови у позбавленні батьківських прав з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цієї вимоги позивача. Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про збільшення розміру аліментів є законним та обґрунтованим, оскільки позивачем суду не було надано доказів на підтвердження наявності визначених ч. 1 ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, стягнутих з відповідача на її користь.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року в частині відмови у позбавленні батьківських прав - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на суму 1 344 грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: