АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року м. Чернівці справа № 713/225/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар: Скакун К.В.

за участю: відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Пилип'юка І.В.-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

Посилалось на те, що 25 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 26083,73 доларів США для придбання автомобіля марки «OPEL Vectra», 2007 року випуску, з відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 10,56% річних, з кінцевою датою повернення 23 січня 2015 року.

25 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким остання зобов'язалася солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за договором.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого станом на 30 грудня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 75813,68 доларів США, яка складається з: 20620,32 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 3580,51 доларів США - заборгованість за відсотками; 587,95 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 51024,90 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

З урахуванням уточнених позовних вимог та скориставшись правом визначення меж позову, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 20620,32 доларів США, що складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 3580,51 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 587,95 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов»язань в розмірі 16451,86 доларів США (т.1 а.с.92-93).

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №CVF0AK00040297 від 25 січня 2008 року в розмірі 4168,49 доларів США, з яких 3580,51 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 587,95 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, що за офіційним курсом станом на 30.12.2016 року 27,19 відповідно до службового розпорядження НБУ становило 113340,43 грн., а також 447326,07 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та 8410,00 грн. судового збору.

На дане рішення суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а також на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, просили скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема, в апеляційній скарзі посилалися на те, що вони добросовісно виконували умови кредитного договору, проте банком з незрозумілих причин 01 вересня 2011 року було надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «OPEL Vectra», 2007 року випуску. Рішення суду було виконано і автомобіль переданий банку для його подальшого продажу.

Вважають, що частково сплативши кошти по кредитному договору та позбавившись предмету застави, вони в повному обсязі виконали взяті зобов»язання і погасили наявну заборгованість перед позивачем.

Крім цього, суд не взяв до уваги, що банк, звернувшись 01 вересня 2011 року до відповідачів з письмовою вимогою про дострокове погашення кредиту, змінив строк виконання зобов»язання. Звернувшись з позовом у лютому 2017 року, банк пропустив строк позовної давності.

Також судом першої інстанції безпідставно не був прийнятий до уваги висновок судово-економічної експертизи, який не підтвердив розмір заборгованості.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст.258 ЦК України строк позовної давності по пені становить один рік.

Суд не врахував, що кошти, які надходили від відповідачів в період з 12 червня 2008 року по 25 серпня 2011 року, частково направлялися н рахунок компанії Ukraine Auto Loan Finance No.1., що призвело до виникнення та збільшення заборгованості. Поручитель не давав згоду на такі дії банку, а тому суд першої інстанції повинен був застосувати до поручителя ч.1 ст.559 ЦК України і припинити поруку.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому колегія суддів виходить з наступних підстав.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя.

Судова колегія вважає, що такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права. Зокрема, при ухваленні рішення суд в порушення вимог ст. ст.10, 60, 179 ЦПК України (в редакції станом на час постановлення рішення) не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, не взяв до уваги та не надав правової оцінки доводам відповідача ОСОБА_1 про вчинення ним дій, направлених на попередження виникнення заборгованості за кредитом, та недобросовісну поведінку Кредитора при виконання умов кредитно- заставного договору.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 25 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір №CVF0AK00040297, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит на придбання автомобіля в розмірі 26083,73 доларів США, з відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 10,56% річних, з кінцевою датою повернення 23 січня 2015 року. Кредит було використано за призначенням: придбано автомобіль марки «OPEL Vectra», 2007 року випуску.

25 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким остання зобов'язалася солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за договором.

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року, передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» вилучений у ОСОБА_1 автомобіль «OPEL Vectra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором, яка станом на 17 січня 2012 року складає 23579,34 доларів США, що еквівалентно 188457,87 грн., звернуто стягнення на предмет застави, за початковою ціною 159500 грн., шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України та наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідно до акту опису й арешту майна 25 листопада 2012 року у відповідача було вилучено та передано ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль «OPEL Vectra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.с.47-49).

В уточненій позовній заяві банк зазначає, що автомобіль до даного часу не продано.

Згідно з ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч. 1 цієї статті).

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов»язок, виконання зобов»язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч.2 ст.613 цього Кодексу).

Таким чином, ураховуючи суть взаємопов'язаних кредитних і заставних зобов'язань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами пункту 13.8 укладеного між сторонами кредитно-заставного договору, породжує для кредитора обов'язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року № 6-2387цс15.

Крім цього, статтею 616 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов»язання з вини кредитора.

Згідно із ст. 617 цього Кодексу особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач ОСОБА_1 вказав на те, що з метою погашення боргових зобов'язань відповідно до акту опису й арешту майна від 25 листопада 2012 року він передав банку автомобіль «OPEL Vectra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 для реалізації.

З матеріалів справи вбачається, що банк діяв недобросовісно, і отримавши від Заставодавця 25 листопада 2012 року заставний автомобіль, не вчинив будь-яких дій для його реалізації. У разі реалізації заставного майна протягом розумного строку після його передачі Банку заборгованість за кредитом могла бути погашена. Боржник ж позбавлений вчинити дії за кредитора з продажу автомобіля та які були б спрямовані на задоволення вимог заставодержателя. Дані дії Банку колегія суддів кваліфікує як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов»язання та призводить до прострочення кредитора.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що порушення грошового зобов»язання у вигляді його прострочення боржником за період з часу вилучення автомобіля і по час пред»явлення позову не настало і в такому разі вважається, що виконання зобов»язання відстрочено на час прострочення кредитора.

Що стосується стягнення заборгованості за період до моменту вилучення автомобіля, то колегія суддів виходить з наступного.

З заочного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2012 року вбачається, що загальна заборгованість станом на 17 січня 2012 року становить 23579,34 доларів США, що еквівалентно 188457,87 грн.

ОСОБА_1 до моменту вилучення автомобіля частково погашав заборгованість за кредитом.

Відповідно до заочного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2012 року звернуто стягнення на предмет застави, автомобіля «OPEL Vectra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, з початковою ціною в сумі 159500 грн. (що за курсом НБУ на час постановлення рішення становило 19962,45 доларів США).

За період з 14 червня 2012 року по 26 лютого 2014 року ОСОБА_1 сплатив грошових коштів на загальну суму 2209,97 доларів США.

В своїх запереченнях ОСОБА_1 посилався на те, що в разі продажу автомобіля заборгованість повинна була бути погашена в повному обсязі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України.

Передача заставного майна Кредитору Заставодавцем для реалізації не звільняє останнього від виконання кредитних зобов»язань.

Разом з тим, з урахуванням фактичних обставин справи, зокрема, часткового погашення боржником заборгованості за кредитом та без встановлення дійсної вартості заставного автомобіля на момент його передачі Заставодержателю, судова колегія позбавлена можливості правильно визначити розмір заборгованості, що підлягає до стягнення за період до вилучення автомобіля, оскільки заборгованість у разі реалізації заставного майна протягом розумного строку могла бути повністю погашена. Стягнення ж заборгованості у розмірі, що визначений позивачем не буде відповідати таким загальним принципам цивільного судочинства як розумність, добросовістність та справедливість.

З огляду на викладені обставини колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

В той же час, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки доводи апеляційної скарги про пропущення позивачем строку позовної давності та припинення поруки є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Відповідно до п.14.11 кредитно-заставного договору сторони погодили строки позовної давності тривалістю у п»ять років.

З матеріалів справи вбачається, що останнє погашення ОСОБА_1 кредиту здійснено 31 жовтня 2012 року на суму 200,49 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Позов до суду пред»явлено 09 лютого 2017 року, тобто в межах п»ятирічного строку позовної давності.

В доводах апеляційної скарги апелянти посилалися також на припинення поруки з підстав ч.1 ст.559 ЦК України, зокрема, що після закінчення строку дії договору, а саме 23 січня 2015 року, банк не вправі був нараховувати відсотки.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що закінчення строку дії договору, при умові що боржник не виконав зобов»язання, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання процентів та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Колегія суддів вважає, що відповідачі належними та допустимими доказами не довели, що вони повністю погасили заборгованість з кредитно-заставного договору, а тому посилання на ч.1 ст.559 ЦК України є безпідставним.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.13 ст.141, п. «в» ч.4 ст.382 ЦПК України з позивача на користь відповідачів підлягають стягненню судові витрати, пов»язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати, пов»язані зі сплатою судового збору в розмірі по 4625,50 грн. на кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 12 лютого 2018 року.

Головуючий підпис Височанська Н.К.

Судді: підпис Перепелюк І.Б.

підпис Яремко В.В.

З оригіналом згідно: