Провадження № 2/522/4594/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Родовід банк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачів, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного Товариства «Родовід Банк» заборгованість за Кредитним договором №40.3/СЖ- 007.07.1. від 5 жовтня 2007 року у розмірі суми поточної заборгованості: 3167,06 долари США; суми простроченої заборгованості: 157690,78 долари США; суми поточної заборгованості за процентами: 2313,71 доларів США; суми простроченої заборгованості за процентами: 169779,98 доларів США; суми пені: 101011436,09 гривень; суми трьох процентів річних: 518306,53 гривень; суму судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилався на ту обставину, що позичальником умови кредитного договору не виконуються належним чином, у звязку із чим у відповідача перед банком виникла істотна за розміром заборгованість.

Представник позивача у судове засідання надав заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав суду заяву, якою позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їхньому задоволенні з підстав, зазначених у запереченнях на позов та розглянути справу за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 до суду не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим, та таким, у задоволенні якого слід відмовити за наступних підстав.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_1

У судовому засіданні встановлено, що 5 жовтня 2007 року АТ «Родовід Банк», уклав з ОСОБА_1 кредитний договір №40.3/СЖ-007.07.1. У відповідності до умов Кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 А Р. кредит у сумі 190 000,00 доларів США на строк до 5.10.2017р., а позивальник прийняв за цим договором на себе зобовязання щодо повернення кредиту, щомісячної сплати відсотків із розрахунку 15 % річних та інших обовязкових платежів у порядку та строки передбачені п.п. 1.1, 1.3, 4.1, 4.6 вказаної кредитної угоди. Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки від 05.10.2007 року та підписом позичальника про її отримання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як було встановлено під час судового розгляду, вперше банк звернувся до суду із таким самим позовом ще 29.10.2012 року.

Ухвалою суду від 20 травня 2014 року по справі №1522/25280/12 позовну заяву ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Як вбачається із матеріалів вищенаведеної справи, у звязку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши позичальнику лист (а.с.31) від 07 жовтня 2011 року №139-11-б.б/18268 про повернення суми кредиту у 30-денний строк з моменту отримання листа.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. (правова позиція ВСУ, висловлена у справі № 6-990цс15 від 27 січня 2016 року, № 6-1707цс15 від 2 грудня 2015 року).

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, тобто до 07 жовтня 2014 року.

Як вже було встановлено, вперше банк звернувся до суду із позовом 29.10.2012 року, який в подальшому ухвалою був залишений без розгляду.

Втім, із зазначеним позовом банк вдруге звернувся до суду із позовом 10.06.2015 року.

У відповідності до ч.1 ст.265 залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Таким чином, оскільки залишення позову без розгляду не зумовлює зупинення перебігу строків позовної давності, то банк звернувся до суду із цим позовом із пропуском строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності.

Як наголошується в абз.3 п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року „Про судове рішення у цивільній справі встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2

У відповідності до договору поруки від 05 жовтня 2007 року ОСОБА_2 зобовязався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання заповзань ОСОБА_1 за кредитним договором №40.3/СЖ-007.07.1. від 05 жовтня 2007 року.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно до п.4.1 договору поруки до кредитного договору №40.3/СЖ-007.07.1, укладеного 05 жовтня 2007 рок між позивачем та ОСОБА_2 цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

Втім, наведені умови договору поруки про його дію до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

При цьому, як вже було встановлено, у звязку з порушенням основним боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобовязання.

В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. (Правові позиції ВСУ, висловлені у справах № 6-990цс15 від 27 січня 2016 року, №6-2056цс15 від 11 листопада 2015 року).

У даному випадку банк реалізував своє право на дострокову вимогу про повернення суми кредиту ще 07 жовтня 2011 року, що підтверджується копією листа банку №139-11-б.б/18268.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

Втім, банк у шестимісячний строк вимог до поручителя не предявив, отже позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_2

Окремо судом взято до уваги правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 10.09.2014 року по справі № 6-32цс14, відповідно до якої припинення поруки у наслідок настання відповідних обставин, передбачених ст.559 ЦК України, презюмується, з огляду на що звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою, на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.263 обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, враховуючи, що відповідачами доведено обставини, на які вони посилаються, суд дійшов висновку щодо необхідності відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя

24.01.18