Справа № 445/813/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М.
Провадження № 22-ц/783/6082/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю«Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним умов договору фінансового лізингу, стягнення коштів та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, в обґрунтування якого зазначає, що 19.12.2016 року сторони уклали договір фінансового лізингу №004746. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався придбати у власність трактор Xingtai 244 та передати його у користування позивачу з подальшим викупом, позивач натомість зобов'язувався сплачувати відповідачу лізингові платежі. Вважає, що договір фінансового лізингу №004746 є недійсним, оскільки умови договору є несправедливими, договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, грубо порушує права позивача як споживача послуг, тому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу, застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом стягнення з відповідача коштів, переданих позивачем на виконання умов договору фінансового лізингу у розмірі 6 550,00 гривень, 5 000, 00 грн. моральної шкоди та 1000,00 витрат на правову допомогу.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 сплачені ним на виконання договору фінансового лізингу № 004746 від 19 грудня 2016 року кошти в розмірі 6 550 грн.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон».

В апеляційній скарзі посилається на те, що договір не може бути нотаріально посвідчено, оскільки документ про реєстрацію транспортного засобу, необхідний нотаріусу для проведення нотаріальної дії, відсутній, а відсутність даного документу є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договору фінансового (непрямого) лізингу.

Враховуючи викладене та особливості, встановлені параграфом 6, ст. ст. 806, 807, 808, 809 ЦК України і спеціальним Законом України «Про фінансовий лізинг», договори фінансового лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню.

Крім цього вказує, що суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Зазначає, що до моменту затвердження Кабінетом міністрів України відповідної постанови, юридичні особи, що за своїм правовим статусом не є фінансовими установами (тобто - такі як ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН"), повинні здійснювати діяльність з надання фінансових послуг відповідно до вимог Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22.01.2004 №21, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.07.2005 року за №761/11041 (Положення №21).

Таким чином, всі договори фінансового лізингу, укладені без наявності ліцензії до 10.06.2017 року є дійсними.

Просить рішення Золочівського районного суду Львівської області від 01.08.2017 року в частині задоволення позову- скасувати, а позов ОСОБА_2 - залишити без задоволення в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 на заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що 19 грудня 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 004746 з додатками, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді міні трактора Xingtai 244 та передати цей трактор у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 3 820,83 щомісячно. Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_2 отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат.

Згідно пункту 5.1 договору фінансового лізингу трактор передається у користування позивачу не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства авансового платежу, комісії за передачу, відшкодування витрат за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Комісія за Організацію»), яка розраховується згідно додатку № 1 до даного договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується згідно додатку № 1 до даного договору; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору.

Згідно з пунктом 8.2.3 договору позивач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з періодичних лізингових платежів, що визначені додатком № 2 до даного договору.

19 грудня 2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству платіж в розмірі 6 550,00 грн., призначення якого вказано як «згідно договору №004746 від 19.12.2016 року».

Як вбачається із листа відповідача №2144 від 17.02.2017 року, зазначений платіж розцінено як комісію за організацію угоди, окрім цього, відповідач зазначив, що договір розірвано згідно заяви позивача від 23.01.2017 року, отримані кошти повертати відмовився.

Правовідносини, що виникають з договорів фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Окрім того, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Судом встановлено, що оспорюваний договір фінансового лізингу укладений в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та без наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб з порушенням вимог ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання його недійсним та застосування наслідків недійсності правочину - повернення позивачеві сплачених ним відповідачеві коштів у сумі 8 000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 16.12.2015 року (Справа №6-2766цс15), та від 08 червня 2016 року (справа №6-330цс16), а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду за апеляційною скаргою відповідача немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст, 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» - залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено.02 лютого 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.