АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/434/18 Справа № 199/3997/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Богун О. О. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до приватного підприємства «приватної фірми «ВІКТОР-13», Головного управління Національної гвардії України за участю третіх осіб: об"єднання співвласників багатоквартирного будинку «Січеслав», Органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 14 січня 1997 року ПФ «Віктор» відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 1289 від 15 грудня 1994 року уклав договір оренди земельної ділянки розміром 0,24 га на ж/м Фрунзенський-3 в м. Дніпропетровську для будівництва житлового будинку, який переукладено 16 червня 2005 року згідно рішення міської ради №442/26 від 20 квітня 2005 року із зазначенням розміру 0,0456 га (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1 для будівництва житлового кооперативу.

22 вересня 2004 року між ПФ «Віктор» та ОСОБА_2 було укладено договір про інвестування житлового будівництва №16, за умовами якого, останній приймає участь в інвестуванні будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, шляхом сплати 58 432 грн. для отримання після введення в експлуатацію будинку у власність квартири №26.

З метою виконання умов договору, ОСОБА_2 повністю сплатив вартість об'єкта інвестування, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних для набуття майнових прав на квартиру.

Позивачі зазначають, що з 2004 року було укладено договори про надання телекомунікаційних послуг, з газо-, водо-, електропостачання квартири №26 і протягом всіх років сплачувались рахунки згідно показників лічильників, та 06 грудня 2009 року останній став членом ОСББ «Січеслав».

17 травня 2012 року будинок було введено в експлуатацію.

25 травня 2012 року на виконання умов дійсного договору №16 від 22 вересня 2004 року про участь в будівництві житлового будинку в АДРЕСА_1 між ПФ «Віктор-13» та ОСОБА_2 було складено акт приймання-передачі квартири №26 на 10-му поверсі.

26 червня 2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за ПП «ПФ «Віктор-13».

11 червня 2013 року ПП «ПФ«Віктор-13» звернулось як забудовник до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції з проханням зареєструвати право власності на нерухоме майно згідно списку фізичних осіб (інвесторів), що приймали участь у будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі відносно ОСОБА_2 на квартиру №26.

23 вересня 2013 року ОСОБА_2 отримав технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 для реєстрації права власності, згідно з яким житлова площа склала 37,6 кв.м., а загальна 63,5 кв.м., після чого звернувся до реєстраційної служби з питанням про реєстрацію права власності, проте 09 листопада 2015 року отримав відмову обґрунтовану тим, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за іншим суб'єктом на підставі іншого правовстановлюючого документу і перебуває під арештом.

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 29 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 дізнався про те, що власником квартири АДРЕСА_1 є Держава Україна в особі Головного управління внутрішніх військ МВС України на підставі рішення господарського суду м. Києва від 22 квітня 2005 року. реєстрація проведена 16 вересня 2013 року (на підставі рішення №6482769 від 07 жовтня 2013 року).

У зв'язку із викладеним, позивачі просили суд визнати за ними та неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.163-167).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову (а.с.171-173).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Судом встановлено, що 22 вересня 2004 року між ПФ «Віктор» та ОСОБА_2 було укладено договір про інвестування житлового будівництва №16, за умовами якого, останній приймає участь в інвестуванні будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 шляхом сплати 58 432 грн. для отримання після введення в експлуатацію будинку у власність квартири № 26 (а.с.8-10).

25 травня 2012 року на виконання умов дійсного договору №16 від 22 вересня 2004 року про участь в будівництві житлового будинку в АДРЕСА_1, між ПФ «Віктор-13» та ОСОБА_2 було складено акт приймання-передачі двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.13).

26 червня 2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за ПП «ПФ «Віктор-13» (а.с.24 оборот).

11 червня 2013 року ПП «ПФ«Віктор-13» звернулася як забудовник до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції з проханням зареєструвати право власності на нерухоме майно згідно списку фізичних осіб (інвесторів), що приймали участь на паях у будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі у відношенні ОСОБА_2 на квартиру №26 (а.с.97-98).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 29 жовтня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на спірну квартиру (а.с.11-12).

Рішенням Господарського Суду м. Києва від 22 квітня 2005 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2005 року, визнано право власності на квартири, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1, за Головним управління внутрішніх військ МВС України.

Постановою Вищого господарського суду України від 01 лютого 2006 року, рішення Господарського Суду м. Києва від 22 квітня 2005 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2005 року, залишені без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 30 березня 2006 року приватній фірмі «Віктор» було відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 01 лютого 2006 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 29 жовтня 2015 року, власником квартири АДРЕСА_1 є Держава Україна в особі Головного управління внутрішніх військ МВС України на підставі рішення господарського суду м. Києва від 22 квітня 2005 року (а.с.13-15).

Частина 5 статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначає, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, відповідно до законодавчих актів України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Отже, на час укладення договору про інвестування житлового будівництва, який у розумінні положень п.1.1. зазначеного договору є договором купівлі-продажу майнових прав, ПФ «Віктор» діяло в порушення вимог ст.658 ЦК України, оскільки на момент укладення вищевказаного договору із позивачем, ухвалою Господарського суду м. Києва від 06 липня 2004 року було заборонено Дочірньому підприємству «Газопостачальна компанія» та іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, серед якого є квартира за АДРЕСА_1, що, у свою чергу, є підставою для визнання вказаного договору недійсним в порядку, передбаченому ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Звертаючись до суду з позовом, позивач не просив визнати недійсним правочин укладений з ПФ «Віктор», як такий, що суперечить вимогам ст.ст. 203, ст.215 ЦК України.

Враховуючи предмет і підстави поданого позову, характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини, положення норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вказаного позову, у зв'язку з відсутністю підстав вважати, що на момент укладення оспорюваного договору, права позивача було порушено.

Оскільки з наявних у справі документів достовірно встановлено факт повного виконання ОСОБА_2 своїх договірних зобов'язань інвестора та набуття ним майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, які включають в себе право на отримання цього об'єкту у власність після завершення будівництва, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що з моменту накладення арешту ПФ «Віктор» втратило правомірну можливість розпоряджатися правами на квартиру № 26, в тому числі і шляхом передачі майнових прав на них третім особам.

Отже правові підстави для визнання права користування житловим приміщенням за позивачами відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на укладений відплатний договір, за яким спірне майно перейшло у його власність, не приймаються до уваги через те, що Головне управління внутрішніх військ МВС України, будучі власником спірного майна, не є стороною цієї угоди. Ніяких угод щодо здійснення інвестування в будівництво безпосередньо з позивачами, власник спірного майна не укладав, обов'язку по забезпеченню позивачів квартирами, відповідачем не бралося.

Доводи апеляційної скарги про внесені ОСОБА_2 за договором кошти, за своєю суттю є інвестицією у будівництво житлового будинкуу порядку передбаченому Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві жита та операціях з нерухомістю», колегія суддів не приймає до уваги як такі, що висновків суду не спростовують, оскільки були предметом розгляду в суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

За таких обставин, доводи, вказані в апеляційній скарзі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров