Апеляційне провадження № 22-ц/796/1449/2018
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 759/11387/15-ц

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справШахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Поливач Л.Д.

учасники справи:

стягувач ОСОБА_4

боржник ОСОБА_5

державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ головного територіального управління юстиції у м. Києві Бучко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва, постановлену 31 жовтня 2017 року суддею Величко Т.О. в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва о 15 год. 22 хв.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_5, звернувся зі скаргою на дії державного виконавця до суду, яку обґрунтовував тим, що 02.08.2017 року головним державним виконавцем Бучком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 759/11387/15 виданого 28.07.2017 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 2224, 04 грн.,а 16.08.2017 року постанову про арешт всього майна боржника у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження 2647, 54 грн.

Вважаючи, що постанова державного виконавця про арешт майна боржника винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки звернути стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку можливо в разі перевищення суми боргу більше ніж на 64000 грн. за виконавчим документом, а також в постанові про арешт майна державний виконавець неконкретизував майно на яке наклав арешт, в той час як квартира є його єдиним житлом та перебуває в спільній частковій власності і її арешт порушує його право власності та інших співвласників, просив визнати постанову незаконною та скасувати.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу та, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції при постановленні ухвали не звернув увагу на норми Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та на земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Крім того, судом першої інстанції не надано оцінку тому, що квартира АДРЕСА_1 є його єдиним житлом і перебуває в спільній частковій власності його, ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, в редакції, чинній на час постановлення ували судом першої інстанції, передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України, в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.08.2017 року головним державним виконавцем Бучком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа виданого 28.07.2017 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 2224, 04 грн.

16.08.2017 року державним виконавцем винесена постанова про арешт всього майна боржника у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження 2647, 54 грн., яку скаржник отримав 31.08.2017 року.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що боржник у добровільному порядку рішення суду не виконав, борг у сумі 2224,04 грн. який стягнутий рішенням Святошинського районного суду м. Києва по справі на користь ОСОБА_4 не сплатив, не запропонував державному виконавцю майно, на яке може бути звернуто стягнення в межах суми боргу, а тому вважав скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а дії державного виконавця під час винесення постанови про накладення арешту на майно боржника правомірними.

Проте, таких висновків суд першої інстанції дійшов на порушення норм процесуального права, з огляду на що ухвалу суду неможливо визнати законною і вона підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі - Закону), виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону, державний виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

У відповідності до вимог пункту 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень - вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв'язку або вручається виконавцем особі, яка зобов'язана вчинити дії.

Відповідно до ч.ч. 2, 7 ст. 48 Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Стаття 56 Закону встановлює, що для забезпечення реального виконання рішення застосовується арешт майна боржника. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Боржником для цілей цієї статті вважається фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом, на яку покладається обов'язок щодо виконання рішення. (стаття 15 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно роз'яснень, викладених в постанові Пленуму ВССУ № 6 від 7.02.2014 року, стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог статті 63 Закону" Про виконавче провадження", крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (частина п'ята статті 52 Закону про виконавче провадження). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

При винесенні постанови про арешт майна боржника від 16 серпня 2017 року головний державний виконавець Бучко В.В. діяв всупереч приведених вище норм закону.

В той час, справу судом першої інстанції розглянуто у його відсутності та з першого судового засідання. Судом не були витребувані матеріали виконавчого провадження та не перевірено які дії, окрім накладення арешту на квартиру, вчинялись виконавцем на виконання рішення суду передбачені законом, зокрема, ст.48 ЗУ "Про виконавче провадження".

Поза увагою суду залишились також доводи скарги ОСОБА_5 стосовно того, що квартира є його єдиним житлом та перебуває у спільній частковій власності.

Судом першої інстанції не встановлено усіх передбачених норми процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення.

За таких обставин, постанова державного виконавця про накладення арешту на все майно ( квартиру) що належить ОСОБА_5.є незаконною.

Згідно статті 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин,що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими,невідповідність висновків суду,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити постанову про задоволення скарги ОСОБА_5.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бучка Віталія Васильовича від 16.08.2017 року про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_5.

Постанова набирає законної сили з моменту її складення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді: