Єдиний унікальний номер 237/2213/16-ц Номер провадження 22-ц/775/255/2018
Категорія 27 Єдиний унікальний номер 237/2213/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/255/2018
Головуючий у 1 інстанції Ліпчанський С.М.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.

за участі секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м.Бахмуті цивільну справу №237/2213/16-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»,

на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року (суддя Ліпчанський С.М.), ухваленого в приміщенні суду в м. Курахове Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п.1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк») звернулось до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалось на те, що 27.01.2014 ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №500452331, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 53 900,00 грн. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту не виконав, в результаті чого станом на 19.05.2016 виникла заборгованість у розмірі 53 291,30 грн, за відсотками - 5 294,33 грн, по комісії - 6870,45 грн. Крім того, у зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх зобов`язань по сплаті кредиту, відповідно до ст.ст.549, 550 ЦК України та умов кредитного договору, ОСОБА_1 нарахована неустойка (штраф) у розмірі 1400 грн. На виконання умов договору банком боржнику направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яка на дату подання позовної заяви не виконана. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500452331 у сумі 66 856,08грн, а саме: за кредитом - 53 291,30 грн., за відсотками - 5 294,33 грн., по комісії - 6870,45 грн., штраф - 1 400 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі - 1378 грн.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено.

З зазначеним рішенням суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом під час розгляду справи норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд залишив поза увагою заперечення відповідача, які додані до матеріалів справи, згідно яких відповідач підтвердив факт надання йому ПАТ «Альфа-Банк» кредитних коштів за договором №500452331 та неповернення їх на умовах договору; згідно виписки по особовому рахунку відповідача, яка є первинним документом та підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, банк перерахував кредитні кошти у розмірі 53900,00грн, ОСОБА_1 їх отримав (кредит перераховувався на банківську карту) та частково погашав кредит та відсотки за кредитом, що також підтверджується меморіальним ордером №7817 від 28.01.2014р.; висновок суду першої інстанції про те, що Мар`їнським районним судом на даний час розглядається позов ТОВ «Кредитні Ініціативи» до відповідача про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором №500940945, не відповідає дійсності, оскільки ніякого відношення до цього позову ПАТ «Альфа-Банк» не має; в оскаржуваному рішенні відсутня повна назва Інструкції, на яку посилається суд.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с.73-76).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою у встановленому порядку адресою (а.с.27, 28-30). 23.01.2018 року до суду повернулось поштове повідомлення з відміткою, проставленою 19.01.2018 року про не проживання ОСОБА_1 за зазначеною адресою. Відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України - 19.01.2018 року є днем вручення судової повістки відповідачу.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явились, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.3.ст.3 ЦПК України (в редакції з 15 грудня 2017 року), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про отримання кредиту, в якій зазначено бажану суму кредиту - 50 000грн. (а.с.9).

27.01.2014 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500452331, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 53 900грн., з процентною ставкою за користування кредитом 14,99% річних, тип процентної ставки - фіксована, дата остаточного повернення кредиту 28.01.2019 (а.с.5-7).

Згідно додатку №1 до кредитного договору №500452331 від 27.01.2014 року «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором, здійснюються щомісячно в термін до 28 числа кожного місяця (а.с.8).

Відповідно до розрахунку заборгованості згідно кредитного договору №500452331 від 27.01.2014 року (а.с.11), станом на 19.05.2016 заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Альфа-Банк» складає 66 856,08грн., а саме: за кредитом - 53 291,30грн., за відсотками - 5 294,33грн., по комісії - 6870,45грн., штраф - 1 400грн.

ПАТ «Альфа-Банк» 23.05.2016р. за №44151-102 направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту у сумі - 66 856,08 грн., в т.ч. штрафних нарахувань у розмірі 1 400 грн., яка станом на день звернення до суду відповідачем не виконана (а.с.13, 14, 15).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Альфа-Банк» не доведено наявність зобов`язання у ОСОБА_1 перед Банком, оскільки позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_1 грошових коштів за кредитними договором.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки останній ґрунтується на неповному з'ясуванні обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, без дослідження наявних в матеріалах справи доказів.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.

Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п.п.2.2 п.2 Розділу №1 кредитного договору №500452331 від 27.01.2014р. процентна ставка за користування кредитом складає 14,99 % річних, тип процентної ставки - фіксована.

Підпунктом 2.8 п.2 Розділу №1 цього договору передбачена комісійна винагорода Банку: за управління кредитом - 1,60%, за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом - 1,60% від суми кредиту.

Підпунктом 2.6. п.2 Розділу №1 кредитного договору №500452331 від 27.01.2014р., визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором, здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до цього Договору та його невід`ємною частиною.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №500452331 від 27.01.2014, який підписано ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1, банк надає позивальнику кредит, а позичальник приймає кредит на наступних умовах, сума кредиту, валюта кредиту 53 900грн., дата остаточного повернення кредиту - 28.01.2019р. (пп. 2.1, 2.3 п.2 Розділу №1 договору). Цей договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами Розділу №1 цього Договору та скріплення печаткою Банку (п.7 Розділу №1)

Даний договір чи його окремі положення в судовому порядку недійсними не визнавались.

Відповідно до підпункту 2.5 п.2 Розділу №1 кредитного договору №500452331 від 27.01.2014р., зазначено рахунок для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за цим Договором - НОМЕР_2.

Згідно Графіку платежів суми за кредитом повертаються в термін до 28 числа кожного місяця (а.с.8).

Відповідно до виписки по особовим рахункам з 27.01.2014р. (дата отримання кредиту) по 19.05.2016р., сформованої 19.05.2016р. ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.12), ОСОБА_1 28.01.2014р. на рахунок НОМЕР_2 здійснено платіж у сумі 608,70 грн. Крім того, відповідачем погашено відсотки за користування кредитом у сумі 673,30 грн. та комісію за обслуговування кредитом у сумі 862,40 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.11).

Крім того, згідно наданих відповідачем до суду першої інстанції письмових заперечень на позовну заву ПАТ «Альфа-Банк» від 28.11.2016 (а.с.27), ОСОБА_1 визнав укладення кредитного договору №500452331 та неналежне виконання зобов`язань за ним у зв`язку із скрутним матеріальним становищем.

Посилання в рішенні суду на ніби то пояснення відповідача, згідно яких останній просив не брати до уваги його письмове заперечення, не підтверджено письмовими документами (заявою відповідача). Відомості про участь відповідача у судовому засідання під час розгляду справи матеріали справи також не містять.

З урахуванням встановлених обставин справи та наявних в справі належних та допустимих доказів, позивач довів укладення між ним та ОСОБА_1 кредитного договору №500452331 від 27.01.2014р. та виконання його умов в частині надання кредиту, в обумовленій сторонами сумі, заборгованість за кредитом, процентами та сумою комісійної винагороди, яка виникла по даному договору станом на 19.05.2016р. внаслідок його неналежного виконання з боку ОСОБА_1, у сумі 65 456,08грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 53 291,30грн., за відсотками - 5 294,33грн., по комісії - 6870,45грн., підтверджується доказами, що маються в матеріалах справи, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Між тим, суд не приймає у якості доказу меморіальний ордер №7817 від 28.01.2014р. з призначенням платежу надання кредиту за кредитним договором №500452331, доданий ПАТ «Альфа-Банк» до апеляційної скарги, оскільки позивачем не надано доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, що передбачено ч.3 ст.367 ЦПК України.

Щодо вимог ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 неустойки (штрафу) за невиконання зобов`язань в частині повернення кредиту, сплати процентів, комісій згідно умов договору, колегія суддів зазначає наступне.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, який набрав чинності 15.10.2014р.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З метою забезпечення реалізації ст.2 Закону, Національний банк України листом від 05 листопада 2014 року №18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив усі банки про необхідність неухильно дотриматися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із пп.10 п.2 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р до зазначених населених пунктів також належить місто Мар'їнка Мар'їнський район.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місце реєстрації та проживання боржника ОСОБА_1 зареєстроване у м.Мар'їнка, Мар'їнський район з 23.01.1998р. (а.с.28-30).

Однак, ПАТ «Альфа-Банк» на вказане уваги не звернув та з 14 квітня 2014 року нараховував штрафні санкції, що не відповідає вищенаведеним нормам закону та роз'ясненням Національного банку України.

Згідно п.4 Розділу №1, пп.б) п.13 Розділу ІІ кредитного договору №500452331 від 27.01.2014р., позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення повернення Кредиту та або сплати процентів за користування ним та або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом №1 цього Договору та або інших платежів за Договором, сплата яких передбачена цим Договором (далі - Прострочення платежу) сплатити Банку штрафу розмірі 50грн. за кожне допущене Позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення Прострочення Платежу.

При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 (п`ять) і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 150грн. за кожний випадок допущеного Прострочення платежу.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що позивачем ПАТ «Альфа Банк» за період з 28.03.2014 по 28.09.2014 нараховано штраф за прострочку платежів у сумі 1 400грн. (по 200грн. за кожний місяць) (а.с.11).

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» підлягає стягенню штаф за невиконання умов договору у березні 2014р. у сумі 200грн., у стягненні штрафних санкцій в іншій частині слід відмовити.

Відповідно до частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, ПАТ «Альфа-Банк» сплатив судовий збір відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви) у розмірі 1378грн. (а.с.4).

З апеляційної скарги ПАТ «Альфа-Банк» сплачено судовий збір у розмірі, встановленому пп.1, 6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час подання апеляційної скарги) (а.с.46) у розмірі 1515,80 грн.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 1353,27грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), 1488,59грн. (пропорційно задоволених вимог апеляційної скарги), а разом 2841,86 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Мар`їнка Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6) заборгованість за кредитним договором № 500452331 від 27 січня 2014 року, яка виникла станом на 19 травня 2016 в розмірі 65 656 (шістдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень 08 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 53 291 (п`ятдесят три тисячі двісті дев`яносто одна) гривня 30 копійок, за відсотками - 5 294 (п`ять тисяч двісті дев`яносто чотири) гривні 33 копійки, по комісії - 6870 (шість тисяч вісімсот сімдесят) гривень 45 копійок, штрафу за прострочку платежів - 200 (двісті) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Мар`їнка Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6) судовий збір у розмірі 2 841 (дві тисячі вісімсот сорок одну) гривню 86 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 30 січня 2018 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: І.О. Дундар

О.І. Корчиста