Справа №463/6930/14-ц
Провадження №2-п/463/1/18
УХВАЛА

судового засідання

17 січня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24.03.2015 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом за правилами ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017р., позовні вимоги задоволено повністю. Зобовязано відповідача ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 банківський золотий злиток 999,99 проби швейцарського виробництва, вагою 2431 грам, за договором позики від 07.06.2011 року та банківський золотий злиток 999,99 проби швейцарського виробництва, вагою 394 грами, за договором позики від 14.12.2011 року, загальною масою 2 825 грам, загальна вартість яких станом на день постановлення рішення становить 2 524 004,02 грн.Вирішено питання судових витрат.

Відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, мотивуючи тим, що його неявка в судове засідання обумовлена не отриманням судової повістки. Крім цього, суд хибно встановив, що між сторонами укладались договори позики. Не було досліджено належним чином подані суду розписки, а також не забезпечено подання інших доказів, пояснення свідків, тощо. Натомість, ніколи не отримував вимоги про повернення боргу у вигляді золотих злитків. Тому вважає, що заочне рішення суду не може залишатись в силі і просить таке скасувати.

Заявник та позивач у справі в судове засідання не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. Згідно вимог ч. 1 ст. 287 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву про перегляд заочного рішення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Практично аналогічні підстави для скасування заочного рішення передбачались в ст. 232 ЦПК України в редакції, яка була чинною на момент ухвалення рішення.

Виходячи зі змісту як ст. 288 ЦПК України в редакції, чинній на даний час, так і ст. 232 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення, ці дві підстави повинні бути в сукупності, є взаємозалежними і окремо одна від одної не можуть бути правовим підґрунтям для скасування заочного рішення. Верховний Суд України в своїх узагальненнях «Практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» від 01.05.2007р. визнав правильною практикою тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК України.

Судом встановлено, що справа розглянута за відсутності відповідача. При цьому, судова повістка про дату судового засідання направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача, інформація про що отримана судом перед вирішенням питання про відкриття провадження (а.с.12). Згідно матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви не була отримана відповідачем, оскільки конверт повернувся до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.21), тобто з незалежних від суду причин.

За змістом ч. 5 ст. 74 ЦПК України в редакції, яка була чинною на момент ухвалення рішення, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Крім того, згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України теж в редакції, яка була чинною на момент ухвалення рішення, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Відповідно до цієї норми, враховуючи неотримання відповідачем судової повістки, відповідне оголошення про дату, місце та час судового засідання було опубліковано як в газеті загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий курєр» (а.с.34зв.), так і в газеті місцевого значення «Львівська пошта» (а.с.33зв.).

Тому, немає підстав вважати, що неявка відповідача в судове засідання обумовлена обєктивними причинами, оскільки останній відповідно до вимог ЦПК України вважався належним чином повідомленим про дату судового засідання.

ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (п. п. 33, 34) вкотре повторив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), N 52854/39, п. 52, ECHR 2003-IX). ЄСПЛ має визначити, чи органи влади здійснювали свої повноваження порушити та провести екстраординарну процедуру перегляду судової постанови таким чином, щоб забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (див., mutatis mutandis, справи «Нікітін проти Росії» (Nikitin v. Russia), N 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та «Савінський проти України» (Savinskiy v. Ukraine), N 6965/02, п. 23, від 28 лютого 2006 року).

Доводи відповідача про неналежність доказів існування між сторонами договірних зобовязань не можуть вважатись істотними обставинами, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки оригінали боргових розписок досліджено судом безпосередньо в ході розгляду справи, про що на їх копіях проставлено відповідну відмітку (а.с.3, 4).

Посилань на будь-які інші докази, які б свідчили про необхідність провести екстраординарну процедуру перегляду судового рішення заява відповідача не містить, що в кінцевому виключає можливість її задоволення.

Керуючись ст.231 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Леньо С. І.