АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/365/18Головуючий по 1 інстанції - Льон О. М. Доповідач в апеляційній інстанції - Пономаренко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі

суддів Пономаренка В.В.

Гончар Н.І. Сіренка Ю.В.

секретар Торопенко Н.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2017 року ухваленого під головуванням судді Льон О.М. у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, треті особи: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина С.В. про визнання договорів дарування фіктивними та застосування наслідків їх недійсності, - :

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5, який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 87 від 31.08.2016 року в інтересах ОСОБА_7 звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, треті особи: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина С.В. про визнання договорів дарування фіктивними та застосування наслідків їх недійсності. Свої вимоги обґрунтовував тим, що у листопаді 2015 року його довіритель ОСОБА_7 звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_8 та директора приватного підприємства «Канівська нерухомість» Черняк Катерини Андріївни про визнання правочину недійсним, стягнення матеріальних і моральних збитків, мотивуючи тим, зокрема, що на виконання угоди про наміри від 10.06.2014 року з купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, ним було передано ОСОБА_8 7300 доларів США. 10 березня 2016 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області винесено рішення, яким було частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_7, а саме стягнуто з ОСОБА_8 на його користь 7300 доларів США, як аванс та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 875 грн. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 березня 2016 року у даній справі залишено без змін. 06 червня 2016 року за заявою стягувача та на підставі виконавчого листа від 24.05.2016 року року, головним державним виконавцем Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрите примусове виконавче провадження про стягнення з боржника ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 грошових коштів на суму 7300 доларів США. Однак, до теперішнього часу рішення суду не виконано у примусовому порядку, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

Майно боржника ОСОБА_8, через декілька днів після винесення ухвали Апеляційного суду Черкаської області було відчужене, тобто остання, знаючи про неминуче стягнення з неї немалої суми грошових коштів та проконсультувавшись з відповідними фахівцями, умисно відчужила своє майно, яке належало їй на праві власності, а саме:

- 06 травня 2016 року, оформила договір дарування, будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, за № 850 від 06.05.2016 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., на доньку ОСОБА_6;

- 13 травня 2016 року, оформила договір дарування, будинку та земельної ділянки розташованих за адресою: АДРЕСА_2, за № 656 від 13.05.2016 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В., на сина ОСОБА_9.

Цими діями відповідач ОСОБА_8 унеможливила виконання рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.04.2016 року, тобто волевиявлення сторін при укладенні договору дарування не відповідало їх внутрішній волі, сторони при укладенні договору дарування не мали на меті здійснити реальне відчуження домоволодінь та земельних ділянок, а намагались лише формально переоформити майно боржника ОСОБА_8 на своїх дітей, щоб унеможливити звернення стягнення на майно. Після укладення оскаржуваних договорів відповідач ОСОБА_8 продовжує проживати в будинку та користуватися ним, тобто фактично договір не було реалізовано та право власності фактично до ОСОБА_9 так і не перейшло. А у спірному будинку, який був подарований відповідачкою своїй донці, та розташований за адресою АДРЕСА_1 проживали та продовжують проживати ОСОБА_7 з дружиною ОСОБА_14 та неповнолітньою донькою Анастасією, так, як у них на меті з 2015 року було придбання у власність цього домоволодіння та вже сплачено за нього 7300 доларів США, однак обставини, які склалися у ОСОБА_7 не хвилюють нову власницю домоволодіння ОСОБА_6, яка поставила перед останніми вимогу залишити домоволодіння до 15 листопада 2016 року, не зважаючи на неповнолітню дитину.

Вважає, що підтвердженням наявності умислу відповідачів на укладення саме фіктивних правочинів та наявність бажання уникнути відповідальності за борговими зобов'язаннями є те, що оскаржувані правочини було укладено безпосередньо після того, як ОСОБА_8 стало відомо про неминуче стягнення з неї на користь ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 7300 доларів США.

Просив суд визнати недійсними внаслідок фіктивності договори дарування будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1, укладений 06.05.2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Єлизаветою Володимирівною, зареєстровані в реєстрі за № 850, №852, зі скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_6. Визнати недійсними внаслідок фіктивності договори дарування будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_2, укладений 13.05.2016 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблина Сергієм Вячеславовичем, зареєстровані в реєстрі за № 656, №654, зі скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_9. Стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору на користь позивача ОСОБА_7.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2017 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, треті особи: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина С.В. про визнання договорів дарування фіктивними та застосування наслідків їх недійсності задоволено частково.

Визнано недійсним внаслідок фіктивності договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, укладений 06.05.2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Єлизаветою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 850, зі скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_6.

Визнано недійсним внаслідок фіктивності договір дарування земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за адресою АДРЕСА_1, укладений 06.05.2016 між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Єлизаветою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 852, зі скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_6.

Застосовано правові наслідки недійсності нікчемного правочину та зобов'язано ОСОБА_6 повернути ОСОБА_8 у власність житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташовану за адресою АДРЕСА_1.

У решті позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_6, в рівних частинах на користь ОСОБА_7 судові витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 1280 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_6, в рівних частинах на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 640 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову за ухвалою Канівського міськрайонного суду від 08.12.2016 року, а саме арешту на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_2, на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_5.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визнання договорів дарування фіктивними та застосування наслідків їх недійсності, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм цивільного та цивільно - процесуального права, просить рішення скасувати в частині визнання договорів дарування фіктивними та застосування наслідків їх недійсності і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_7 про визнання договорів дарування фіктивними та застосування наслідків їх недійсності відмовити.

Крім того, зазначала, що позивач ОСОБА_7 та його представник за угодою про надання правової допомоги ОСОБА_5 не є учасниками правочину що оскаржується і не наділені правом діяти від імені будь - кого із учасників укладеного договору.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/2280/1-ц від 10.03.2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28.04.2016 року залишено без змін (а.с.21-24), позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання правочину недійсним, стягнення матеріальних і моральних збитків - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 кошти в сумі 7300 доларів США, сплачені як аванс. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 875 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору при поданні позову до суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено за безпідставністю. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Черняк Катерина Андріївна про стягнення заборгованості - відмовлено повністю за безпідставністю. (а.с.18-20, 21-24).

З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2016 року дружина позивача ОСОБА_14, яка діяла від імені свого чоловіка ОСОБА_7, звернулася до Канівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа Канівського міськрайонного суду №697/2280/15-ц від 24.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_8 7300 дол. США. (а.с.25)

Відповідно до інформації про виконавче провадження №51322172 з приводу примусового виконання виконавчого листа №697/2280/15-ц від 24.05.2016 року щодо стягнення з ОСОБА_8 боргу в сумі 7300 дол. США на користь ОСОБА_7 вбачається, що державним виконавцем Гладковою Т.М. вчинено наступні виконавчі дії: 06.06.2016 року - відкрито виконавче провадження; 14.06.2016 року - звернуто стягнення на майно боржника і винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 02.07.2016 року - проведено опис та арешт майна, належного ОСОБА_8, проживаючої в АДРЕСА_2; 11.08.2016 року - оголошено розшук автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_6, який належить боржнику; 02.09.2016 року - звернуто стягнення на кошти, що належать до виплати ОСОБА_8 в НВК «Урожай» с. Литвинець Канівського р-ну Черкаської області. (а.с.26-28).

Так, відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-1873 цс16, у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідно до Договорів дарування від 06 травня 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., за реєстровими №№ 850 і 852 (а.с.179-184), відповідачем ОСОБА_8, як дарувальником, було подаровано (передано безоплатно та безумовно) відповідачу ОСОБА_6, як обдарованій: земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_4, що розташована по АДРЕСА_1, та житловий будинок під номером АДРЕСА_1.

Зазначена нерухомість зареєстрована за відповідачем ОСОБА_6 за реєстраційними номерами об'єкта нерухомого майна, відповідно: та (а.с.179,182).

Відповідно до Договорів дарування від 13 травня 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В., за реєстровими №№ 654 і 656 (а.с.198-200), відповідачем ОСОБА_8, як дарувальником, було подаровано відповідачу ОСОБА_9, як обдарованому: земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_5, що розташована по АДРЕСА_2, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_2.

Зазначена нерухомість зареєстрована за відповідачем ОСОБА_9 за реєстраційними номерами об'єкта нерухомого майна, відповідно: 03 та 03 (а.с.33,33 на звороті).

Також, судом встановлено, що представником відповідача ОСОБА_8 на період розгляду справи №697/2280/15-ц - ОСОБА_15 подано 19.03.2016 року до Канівського міськрайонного суду апеляційну скаргу на рішення суду від 10.03.2016 року. (а.с.226-230).

Отже, відповідач ОСОБА_8, відчужуючи належне їй на праві власності нерухоме майно своїм дітям - ОСОБА_6 та ОСОБА_9, була обізнана про судове рішення про стягнення з неї на користь позивача ОСОБА_7 коштів в сумі 7300 дол. США, сплачені як аванс, а тому, могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

У добровільному порядку рішення Канівського міськрайонного суду №697/2280/15-ц від 10.03.2017 року, що набрало законної сили 28.04.2016 року, відповідачем ОСОБА_8 не виконано, кошти на користь позивача ОСОБА_7 в розмірі 7300 дол. США, сплачені як аванс не відшкодовано.

З заяви від 16.06.2016 року адресованої начальнику Канівського міськрайонного відділу ДВС Гресь Н.В. (а.с.236), вбачається, що ОСОБА_8 повідомила, що вона є непрацюючим пенсіонером, рахунків у банківських установах не має, на праві приватної власності майна не має, має паї, та борг виплачувати може тільки з пенсії.

Так, за матеріалів справи встановлено, що 13.09.2017 року ОСОБА_8 на користь позивача ОСОБА_7 на виконання рішення Канівського міськрайонного суду частково сплачено кошти у розмірі 8000 грн., що підтверджується квитанцією №N1AIW45783 від 13.09.2017 (а.с.186).

Колегія суддів вважає, що посилання апелянта на ту обставину, що позивач та його представник не є особами, які мають право на оскарження спірного правочину не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до вимог законодавства зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв'язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Дані висновки викладені у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 6-2552 цс16.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з урахуванням вище зазначеного є підстави вважати, що в діях відповідача ОСОБА_8 вбачаються наміри на укладення фіктивних договорів дарування, з метою уникнення негативних наслідків для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що перебувало у її власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справ і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню у районного суду були всі підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2017 року у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст.35, 258, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, треті особи: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В., приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина С.В. про визнання договорів дарування фіктивними та застосування наслідків їх недійсності - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 лютого 2018 року.

Судді Пономаренко В.В.

Гончар Н. І.

Сіренко Ю. В.