Справа № 354/403/16-ц
Провадження № 22-ц/779/172/2018
Головуючий у 1 інстанції Іванов А. П.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Ворохтянської обласної дитячої юнацької спортивної школи із зимових видів спорту про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою представника Ворохтянської обласної дитячої юнацької спортивної школи із зимових видів спорту на рішення Яремчанського міського суду під головуванням судді Іванова А.П. від 17 листопада 2017 року в м. Яремча,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом до Ворохтянської обласної дитячої юнацької спортивної школи із зимових видів спорту, заявлені вимоги обґрунтував тим, що з 31.08.2011 року він працював на посаді тренера-викладача зі стрибків на лижах з трампліну (за сумісництвом) у Ворохтянській ОДЮСШ із зимових видів спорту. 16.05.2016 року наказом №23 його було звільнено із займаної посади в зв'язку із систематичним порушенням трудової дисципліни та невиконанням навчальної програми для вихованців групи попередньої підготовки. При цьому, за період його роботи у Ворохтянській ОДЮСШ із зимових видів спорту до нього не пред'являлися претензії та не вживалися заходи дисциплінарного впливу, він не порушував трудової дисципліни. ОСОБА_1 зазначає, що йому не було відомо про акти перевірок і протоколи засідань, посилання на які зроблено у наказі №23 від 16.05.2016 року, як на підставу його звільнення, не вказано у наказі норми КЗпП України, на підставі якої його звільнили. Профспілкова організація, членом якої є ОСОБА_1, не давала згоди на його звільнення.

Рішенням Яремчанського міського суду від 17 листопада 2017 року позов задоволено.

Скасовано наказ №23 від 16.05.2016 року Ворохтянської обласної дитячої юнацької спортивної школи із зимових видів спорту про звільнення з роботи тренера - викладача ОСОБА_1 та поновлено його на роботі на посаді тренера - викладача Ворохтянської обласної дитячої юнацької спортивної школи із зимових видів спорту з 16 травня 2016 року.

Стягнуто з Ворохтянської обласної дитячої юнацької спортивної школи із зимових видів спорту на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29184,60 (двадцять дев'ять тисяч сто вісімдесят чотири гривні 60 копійок) грн.

Стягнуто з Ворохтянської обласної дитячої юнацької спортивної школи із зимових видів спорту на користь держави 2918 (дві тисячі дев'ятсот вісімнадцять) гривень судового збору.

На дане рішення представник Ворохтянської обласної дитячої юнацької спортивної школи із зимових видів спорту подав апеляційну скаргу, в якій зазначає що дане рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також із неповним з'ясуванням усіх обставин справи.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження своїх вимог про поновлення на роботі, його звільнення проведено згідно з наказом, який є законним і обґрунтованим, оскільки допущені ОСОБА_1 порушення, які стали підставою для звільнення, а саме: систематичне порушення трудової дисципліни та невиконання навчальної програми для вихованців групи попередньої підготовки.

Апелянт вказує, що середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29184,60 грн стягнутий без урахування податків та обов'язкових платежів.

Просить дане рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно наказу №23 від 31.08.2011 року по Ворохтянській обласній дитячій юнацькій спортивній школі із зимових видів спорту (а.с.2) ОСОБА_1 прийнятий на посаду тренера-викладача зі стрибків на лижах з трампліну по сумісництву з 01.09.2011 року.

Згідно наказу №23 від 16.05.2016 року по Ворохтянській обласній дитячій юнацькій спортивній школі із зимових видів спорту (а.с.3) ОСОБА_1 звільнено за систематичне порушення трудової дисципліни та невиконання навчальної програми для вихованців групи попередньої підготовки, при цьому в самому наказі про звільнення не вказано за якою статтею КЗпП України ОСОБА_1 звільнено з роботи Також відсутні дані про його ознайомлення з наказом про звільнення.

Згідно наказу №4 від 26.01.2016 року (а.с.51) по Ворохтянській обласній дитячій юнацькій спортивній школі із зимових видів спорту ОСОБА_1 оголошено про неповну службову відповідність. З акту перевірки занять тренера-викладача ОСОБА_1 від 14.12.2015 року (а.с.9) вбачається, що ним приділялося мало уваги правильності виконання вправ.

Судом встановлено, що в наказі №23 від 16.05.2016 року про звільнення ОСОБА_1 не вказано статтю КЗпП України, за якою його було звільнено. Аналізуючи причини, які послужили підставою для звільнення позивача з роботи, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що згідно тексту наказу він вважається звільненим за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, відповідно до якого трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник, які до нього були застосовані дисциплінарні стягнення, та які порушення він допустив після застосування до нього дисциплінарних стягнень і коли.

При цьому, відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

У справах про поновлення на роботі обов'язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця покладається саме на роботодавця.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що до ОСОБА_1 не застосовувались дисциплінарні або громадські стягнення і в матеріалах справи відсутні такі дані.

ОСОБА_1 на час звільнення був членом профспілкової організації Ворохтянської ОДЮСШ із зимових видів спорту, що підтвердив в судовому засіданні голова профспілкової організації ОСОБА_2

Відповідно до ч.2 ст.41 Закону України від 15 вересня 1999 р. N 1045-XIV "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності"(далі - Закон N 1045-XIV) і ч.2 ст.252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками підприємства, установи, організації, обраними до складу виборної профспілкової організації, своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Проте в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували додержання відповідачем встановленого законодавством порядку притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, зокрема: пояснення у позивача не відбирались, до профспілкової організації представник відповідача не звертався для отримання згоди на звільнення ОСОБА_1

Суд першої інстанції прийшов до правильного до висновку, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи з порушеннями норм КЗпП України, тому наказ про його звільнення підлягає скасуванню, а позивача слід поновити на роботі на посаді тренера - викладача Ворохтянської обласної дитячої юнацької спортивної школи із зимових видів спорту з дня його звільнення. З такими доводами погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо вчинення позивачем одноразового грубого порушення працівником трудових обов'язків, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, не ґрунтуються на законі ті не заслуговують на увагу, оскільки на підставі даної правової норми можуть бути звільнені з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу керівники підприємства, установи, організації всіх форм власності. ОСОБА_1 не є таким суб'єктом.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З урахуванням цих норм та відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати від 8 лютого 1995 р. N 100, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні правильно визначив середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 в розмірі 29184,60 гривень, яка обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Однак, визначивши розмір середнього заробітку, який підлягає виплаті ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції в рішенні не зазначив, що середній заробіток підлягає стягненню з відповідача на його користь з вирахуванням із цієї суми податків та обов'язкових платежів.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду в цій частині слід змінити, зазначивши у резолютивній частині про вирахування з суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу податків та обов'язкових платежів.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити в силі, оскільки його постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Ворохтянської обласної дитячої юнацької спортивної школи із зимових видів спорту задовольнити частково.

Рішення Яремчанського міського суду від 17 листопада 2017 року в частині вирішення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, зазначивши про стягнення з Ворохтянської обласної дитячої юнацької спортивної школи із зимових видів спорту на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 29184,60 гривень з відрахуванням податків та обов'язкових платежів. В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

М.Д. Горейко