Справа № 185/8539/17
Провадження № 2/185/631/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2018 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Палюх Т.Д.., при секретарі судового засідання Андруховій Ю.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий в'їзд та виїзд за межі України дітей без згоди та супроводу батька,
21 жовтня 2017 року згідно із відбитком штемпеля на конверті поштового відправлення позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 до До Російської Федерації, АР Крим та до Донецької області, у період з 01.11.2017 по 31.12.2020, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2;
В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що сторони перебували у шлюбі, від якого в них народилися діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не здійснює, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Зазначає, що відповідач постійно проживає у м. Донецьку, позивач разом з дітьми мешкає у м. Харків, яка піклується про дітей, повністю матеріально та морально утримує, доглядає за ними, займається їх вихованням. ОСОБА_3, ОСОБА_4 перебувають на «Д» обліку в Харківській міській дитячій поліклініці №1 з діагнозом: бронхіальна астма, алергічна, неконтрольований період загострення, приступ легкого ступеня тяжкості, алергічний риніт, сезонний період загострення. У зв'язку з тим, що стосунки з відповідачем розірвано, відповідач постійно мешкає на території проведення АТО, у м. Донецьку, останній відмовляє позивачці в наданні дозволу (згоди) на виїзд дітей за межі України.
Позивач про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без їх участі.
Відповідач до суду не з'явився, повідомлявся про виклик до суду через офіційний сайт Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки інтереси дітей підлягають захисту, з наступних міркувань.
Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4. (а.с. 8,9)
Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей.
Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитинає має право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дітей, відповідно до законів України.
За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.
Згідно з ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.4 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 5 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.
Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено рівність прав та обов'язків батьків у здійсненні батьківських прав.
Відповідач по справі як вбачається із матеріалів справи перебуває на непідконтрольній державі Україна території, у м.Донецьку, з дітьми відносини не підтримує, а відтак позивач немає можливості отримати від відповідача дозвіл на виїзд дітей за межі України.
З наведених обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дітей за кордон узгоджується з їх правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дітей сторін за кордон і вважає, що надання дозволу на виготовлення дитячих проїзних документів буде відповідати їх інтересам. Так само надання дозволу позивачу на виїзд неповнолітньої дітей позивача у його супроводі не порушить прав дітей та відповідає їх інтересам, оскільки спрямоване на реалізацію права дітей на прямий контакт з матір'ю, регулярні особисті стосунки з останньою, буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дітей, оскільки виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дітей.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.33 Конституції України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, ст.ст.7,150,155,157,159 СК України, ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. Керуючись ст.ст. 625, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву задовольнити.
Надати дозвіл на в'їзд та тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Російської Федерації, АР Крим та до Донецької області, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з дня набрання рішенням законної сили по 31 грудня 2020 року, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка буде забезпечувати проїзд, перебування дітей за кордоном та повернення їх до України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Т. Д. Палюх