Справа № 303/7880/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів:Джуги С.Д. і Мацунича М.В., при секретарі: Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 серпня 2017 року (під головуванням судді Носова В.В.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у грудні 2016 р.

Просив:

-визнати п'ять торгівельних павільйонів загальною площею 17.5 кв. м під номерами НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_5, які розташовані у приміщенні залу НОМЕР_6 (відділу промислових товарів) Центрального торгівельного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 сумісною власністю подружжя;

-визнати за ним право власності на ? частину із сумісної власності подружжя, а саме: торгівельних павільйонів загальною площею 7 кв. м під номерами НОМЕР_1, НОМЕР_4, які розташовані у приміщенні залу НОМЕР_6 (відділу промислових товарів) Центрального торгівельного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1;

-визнати його особистою приватною власністю торгівельний павільйонзагальною площею 3.5 кв. м під номером НОМЕР_7, який розташований у приміщенні залу НОМЕР_6 (відділу промислових товарів) Центрального торгівельного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

-стягнути з ОСОБА_5 на його користь у якості компенсації 79290 грн., що складає ? вартості торгівельного павільйону загальною площею 3.5 кв. м за номером НОМЕР_3, який розташований у приміщенні залу НОМЕР_6 (відділу промислових товарів) Центрального торгівельного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

-стягнути з ОСОБА_5 на його користь судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою із 12.01.1991 р. до 23.12.2013 р. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду в справі № 303/1161/15-ц було поділено будинок і земельну ділянку. Однак, за період із 2004 р. по листопад 2013 р. вони також надбали на праві спільної сумісної власності п'ять торгівельних павільйонів за номерами НОМЕР_8, НОМЕР_1, НОМЕР_4, НОМЕР_3, НОМЕР_2, які розташовані у приміщенні залу НОМЕР_6 (відділу промислових товарів) Центрального торгівельного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1». Указані павільйони він оцінює на суму 79290 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18 серпня 2017 р. у позові відмовлено (а.с.137-138).

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати це рішення і ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує на неналежну оцінку доказів. Письмових заперечень або пояснень відповідачка не подала, проте в судовому засіданні її представник - адвокат ОСОБА_6, не визнала апеляційної скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факту придбання будь-ким із подружжя ОСОБА_4 у власність торгівельних павільйонів під час шлюбу. Зокрема, наявні в матеріалах справи копії квитанцій до прибуткового касового ордеру, надані позивачем у підтвердження факту виникнення права сумісної власності подружжя на торгівельні павільйони НОМЕР_8, НОМЕР_1, НОМЕР_4, НОМЕР_3, НОМЕР_2 у ТК «ІНФОРМАЦІЯ_1», не є належними доказами, оскільки ці квитанції лише засвідчують факт унесення ОСОБА_5 та іншої особи (ОСОБА_7) певної плати за послуги з договірної оренди певних торгівельних точок (НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13) і не стосуються предмету доказування. Не підтверджують факту виникнення й існування у сторін права спільної власності на спірні торгівельні павільйони також відповідь ТОВ «ГІД» від 24.10.2014 р. за № 160 та копії договорів оренди за №№ 0117, 0118-0119 від 01.07.2014 р., які свідчать лише про факт існування між ОСОБА_5 і ТОВ «ГІД» договірних стосунків у частині надання їй (а згодом - ОСОБА_13) в оренду певних торгівельних площ у ТК «ІНФОРМАЦІЯ_1». Окрім того, встановлено, що частина майнового комплексу (ТК «ІНФОРМАЦІЯ_1») належить на праві власності ПП «ГІД-Н», яким у порядку здійснення власної підприємницької діяльності здані в оренду торгові площі для розміщення власних павільйонів орендарів, у т. ч. ідентифікований під номерами 0088 (п/п ОСОБА_9), 0114-0115 (п/п ОСОБА_10), 0117, 0118-0119 (п/п ОСОБА_11), 0144-0145 (п/п ОСОБА_12).

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність повно з'ясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам. Доводи апеляційної скарги по суті спору не спростовують цього висновку та не дають підстав для скасування оскарженого рішення як необґрунтовані, суперечні обставинам справи, письмовим доказам і належним до застосування у спірних правовідносинах нормам матеріального права.

Так, нормативні положення статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У спірних правовідносинах визначальним об'єктом доказування є факт набуття майна (речей) як у спільну сумісну власність подружжя (павільйони НОМЕР_8, НОМЕР_1, НОМЕР_4, НОМЕР_3, НОМЕР_2) так і в особисту приватну власність позивача (павільйон № НОМЕР_7). У підтвердження цього факту апелянт посилається на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду у цивільній справі про поділ між сторонами житлового будинку та земельної ділянки, довідку про заняття відповідачкою із 2004 р. по 2014 р. підприємницькою діяльністю, договори оренди торгівельної площі №№ 0117, 0118, 0119 від 01.07.2014 р., довідку ТзОВ «ГІД» № 160 про дострокове розірвання договорів оренди, квитанції до прибуткового ордеру про оплату орендованої торгівельної площі у 2006 р., інформаційний лист від червня 2006 р., акти виконаних робіт від вересня 2006 р. і прибутково-видатковий касовий ордер № 1 від 18.09.2006 р.

Відповідно до вимог ст.ст. 179, 181 ч.2, 190 ч.1, 316 ч.1, 328 ч.1, 331 ч.1 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Указані апелянтом документи і матеріали не узгоджуються із положеннями цих норм, а тому не можуть слугувати належними, допустимим та достовірними доказами набуття подружжям ОСОБА_4 права власності на торгові павільйони. До того ж, договори оренди торгівельної площі №№ 0117, 0118, 0119 від 01.07.2014 р. укладені поза межами спірного періоду, тобто після розірвання шлюбу між сторонами (а.с.98-99).

Натомість, згідно з інформацією (на адвокатський запит) приватного підприємства «ГІД-Н» від 06.12.2017 р. усі торговельні павільйони в будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, на території торговельного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» належать з 21.12.2016 р. приватному підприємству «ГІД-Н» на праві власності (витяг з Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 1127-5-44-5-21104 від 21.12.2016 р.), а по своїй конструкції (збірно-розбірні) не відносяться до нерухомого майна і не підлягають реєстрації, на них відсутні свідоцтва про право власності.

У контексті наведеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ: 1.Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 серпня 2017 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 08 лютого 2018 року.

Судді: