Провадження № 2/127/4569/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Бедрак М.М.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.08.2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який 10.06.2015 року було розірвано. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідач припинив утримувати доньку та брати участь у її вихованні. Останній фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Усі додаткові витрати на дитину позивач несе самостійно. З метою оздоровлення доньки позивач придбала путівку до дитячого табору «Фристайл» на період з 18.07.2017 року по 31.07.2017 року вартістю 10 600, 00 гривень. Будь-яких коштів на дану поїздку відповідач не надав. ОСОБА_3 є людиною працездатного віку, офіційно працевлаштований, аліментних зобов'язань не має.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/2 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5 300, 00 гривень.

23.10.2017 року (отримано судом 24.10.2017 року) відповідачем електронною поштою було подано клопотання про відкладено розгляду справи у зв'язку з тим, що він перебуває за межами міста Вінниця, яке суд протокольно задовольнив.

27.11.2017 року відповідачем факсом було подано клопотання про відкладено розгляду справи у зв'язку з тим, що він перебуває за межами міста Вінниця, однак бажає особисто приймати участь у судовому засіданні та має намір мирно врегулювати спір. Клопотав про призначення судового засідання по справі у період з 01.12.2017 року по 20.12.2017 року, яке суд протокольно задовольнив та призначив судове засідання на 14.12.2017 року.

29.11.2017 року представником позивача було подано клопотання про витребування доказів по справі, а саме: від Управління Служби безпеки України у Херсонській області інформацію про отриманий дохід ОСОБА_3 за останніх 12 календарних місяців.

Ухвалою суду від 29.11.2017 року витребувано докази по справі із метою отримання даних, які дадуть можливість встановити розмір доходів, отриманих ОСОБА_3.

14.12.2017 року відповідачем засобами електронної пошти було подано клопотання про відкладено розгляду справи у зв'язку з тим, що він перебуває за межами міста Вінниця, однак бажає особисто приймати участь у судовому засіданні та має намір мирно врегулювати спір, яке суд протокольно задовольнив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, позицію по справі не висловлено.

Враховуючи те, що відповідачем вже неодноразово заявлялись клопотання про відкладення розгляду справи, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача.

Суд розцінює дії відповідача як зловживання своїми процесуальними правами, оскільки він мав достатньо часу щоб подати суду заяву, в якій висловити свою позицію по справі, враховуючи те, що справа перебуває в провадженні з серпня місця 2017 року.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається, згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2015 року було розірвано. (а.с. 4)

Також судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданого 13.09.2006 року відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, яка проживає разом із матір'ю (а.с. 5, 6).

З метою оздоровлення доньки позивач придбала путівку до дитячого табору «Фристайл» на період з 18.07.2017 року по 31.07.2017 року вартістю 10 600, 00 гривень. (а.с. 7)

Згідно довідки № 1109 від 13.12.2017 року, виданої Управлінням СБУ в Херсонській області, заробітна плата ОСОБА_3 за період з 01.09.2017 року по 31.12.2017 року склала 81 772, 48 гривень. (а.с. 51)

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Також ч.ч. 1, 2 ст. 27 вищевказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обов'язки відносно дитини є рівними що в батька так і в матері. Отже, відповідач також зобов'язаний піклуватися про свою доньку та витрачати кошти на додаткові витрати для дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Також з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки.

Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини, інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Разом з тим, на час прийняття рішення суду невідомі відомості щодо відповідача, стан його здоров'я, відсутність (наявність) у платника аліментів інших дітей, непрацездатних.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи із наведеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітньої ОСОБА_4, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією прав дитини, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимог про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно із ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України.

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Позивачем було надано суду докази, що підтверджують наявність обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину. (а.с. 7)

Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача фактично понесених додаткових витрат на доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5 300, 00 гривень, на її оздоровлення в дитячому таборі «Фристайл».

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Вище вказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до положень ст. 180 та ст. 185 СК України, додаткові витрати на дитину повинні нести батьки порівну.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в сумі 640, 00 гривень і 640 гривень судового збору в дохід держави.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст.ст. 141, 180, 181, 182, 185, 191 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 141 ст.ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, ідентифікаційний № НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3, на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення платежу по аліментах за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5 300, 00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640, 00 гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640, 00 гривень в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня моменту проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н, місце реєстрації: АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Суддя О.О. Жмудь