АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 654/1692/17 Головуючий в І інстанції Данилевський М.А.
Номер провадження 22-ц/791/294/18 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоІгнатенко П.Я.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Полікарпової О.М.,
за участю секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання незаконними рішень сільської ради, за апеляційною скаргою прокурора - заступника керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області, на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 вересня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Данилевського М.А., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй та ОСОБА_6, ОСОБА_7 належить на праві власності об'єкт нерухомого майна - споруди бази відпочинку «Вікторія», загальною площею 2384,36 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене майно розташоване на земельній ділянці НОМЕР_1 загальною площею 18660,00 кв.м., яка була надана в оренду попередньому власнику (ПАТ «Київенерго») за договором оренди від 09.08.2004 року, укладеним з Круглоозерською сільською радою Голопристанського району Херсонської області, зареєстрованим у Голопристанському відділі Херсонської регіональної філії Державного земельного кадастру 03.09.2004 року за № 26. На цій підставі, власники нерухомого майна звернулись до сільської ради про надання дозволу на викуп зазначеної земельної ділянки, що перебуває у їх користуванні. У задоволенні заяви про викуп було відмовлено рішенням ХVIII сесії Круглоозерської сільради сьомого скликання № 179 від 09.02.2017 року з посиланням на заборону продажу земельної ділянки, встановлену рішенням ХХХVІІІ сесії шостого скликання Круглоозерської сільської ради від 12.08.2015 року №455 «Про визначення земельних ділянок комунальної власності, що не підлягають продажу», а також повідомлено про прийняття Круглоозерською сільською радою рішення №340 від 01.07.2014 року «Про тимчасове призупинення продажу земельних ділянок комунальної власності».

Позивачка посилається на незаконність рішень сільської ради, якими порушуються права орендарів земельної ділянки, які мають право на викуп земельної ділянки під належною їм нерухомістю та унеможливлюють реалізацію прав власника, в зв'язку з чим просить визнати незаконними та скасувати зазначені рішення.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 вересня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Вирішено:

Скасувати пункт 2 рішення №340 двадцять сьомої сесії шостого скликання Круглоозерської сільської ради від 01.07.2014 в частині тимчасового призупинення продажу земельних ділянок комунальної власності до прийняття рішення сільської ради щодо визначення земельних ділянок комунальної власності, які не підлягають продажу, відносно земельної ділянки, на якій розташовані споруди бази відпочинку АДРЕСА_2

Скасувати пункт 1 рішення №455 тридцять восьмої сесії шостого скликання Круглоозерської сільської ради від 12.08.2015 в частині, що стосується земельної ділянки, на якій розташовані споруди бази відпочинку АДРЕСА_2

Скасувати рішення № 179 вісімнадцятої сесії сьомого скликання Круглоозерської сільради сьомого скликання від 09.02.2017 про відмову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення шляхом викупу земельної ділянки з розстрочкою платежу. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, в зв'язку з тим, що вимоги, заявлені позивачем не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 просить не брати до уваги доводи, викладені в ній та рішення суду залишити без змін. При цьому зазначила, що позивачка здійснювала реалізацію існуючого цивільного права. Спірні правовідносини склались щодо реалізації особою права на викуп земельної ділянки власниками розташованої на ній нерухомості, яка вже має право користування на умовах оренди зазначеної земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Виходячи із встановлених ч.1 ст.122 ЗК України повноважень органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.127 ЗК України, органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених ст.122 ЗК України здійснюють продаж земельних ділянок комунальної власності на підставах та в порядку, встановлених ЗК України. Продаж земельних ділянок комунальної власності на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та в порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.2 ст.134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Отже, викуп земельної ділянки є винятком із загального правила продажу землі на конкурентних засадах і можливий лише у випадках, якщо особа є власником нерухомості, яка розташована на даній земельній ділянці; має намір викупити (понад норму, яка приватизується безкоштовно) земельну ділянку, яка знаходиться у особи в користуванні.

Відповідно до вимог ст.128 ЗК України, якою передбачений порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді.

Сторонами не оспорюється та вбачається з матеріалів справи, що згідно договорів купівлі-продажу від 25.09.2014 року та від 24.06.2015 року позивачці, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належить на праві власності об'єкт нерухомого майна - споруди бази відпочинку «Вікторія» загальною площею 2384,36 кв.м., розташованого на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 18660,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена земельна ділянка знаходиться у користуванні співвласників на підставі договору оренди від 09.08.2004 року, укладеного Круглоозерською сільською радою Голопристанського району Херсонської області із попереднім власником бази відпочинку ПАТ «Київенерго» (а.с.9-16).

Суд встановив, що позивачка звернулась у передбаченому законом порядку до компетентного органу із відповідною заявою з додатками, згідно вимог закону з метою реалізації прав щодо викупу земельної ділянки під об'єктами нерухомості, що перебувають у її власності.

Отже, ОСОБА_5, здійснюючи вказані дії намагалась реалізувати свої цивільні права на земельну ділянку, на якій розташовані належні їй об'єкти нерухомості.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимоги ч.3 ст.128 ЗК України у сукупності з нормами ст.ст.127,122 ЗК України, покладають на орган місцевого самоврядування послідовність прийняття конкретно визначених дій: надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Згідно оскаржуваного рішення №455 від 12.08.2015 року сільрада вирішила, що всі земельні ділянки комунальної власності не підлягають продажу, з метою наповнення місцевого бюджету територіальної громади від орендної плати за користування земельними ділянками (а.с.7).

Таким чином, на думку судової колегії, враховуючи вимоги ст. 127,128,122 ЗК України та вищевикладені обставини, у відповідача відсутні передбачені законом підстави для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою здійснення подальшого її продажу позивачці та реалізації її права на викуп зазначеної вище земельної ділянки.

Враховуючи, що відповідач, оскаржуваними рішеннями вчинив дії, які суперечать нормам ЗК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання незаконними цих рішень сільської ради та їх скасування в частині, що стосується прав позивача щодо земельної ділянки під базою відпочинку «Вікторія».

Стосовно доводів щодо підвідомчості спору судова колегія бере до уваги наступне.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів „а", „б", „в", „г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Згідно п.7 тієї ж постанови Пленуму земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлений інший порядок судового провадження. Аналогічна норма передбачена пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України, що діє на час апеляційного розгляду.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України, глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) судам (підсудні) справи за заявами, зокрема про визнання незаконною відмови у продажу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності громадянам і юридичним особам, які мають право на набуття цих ділянок у власність.

Враховуючи викладене та з огляду на зміст і юридичну природу обставин, описаних у позовній заяві, а також матеріалів, доданих до неї, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу захисту порушених прав, свобод та інтересів, що виникли із земельних відносин, а саме щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою шляхом викупу позивачем земельної ділянки, яка знаходиться в довгостроковому користуванні останнього під належними об'єктами нерухомості.

Отже, спірні правовідносини склались у сфері реалізації прав землекористувача - власника нерухомого майна на викуп земельної ділянки та спір пов'язаний із захистом прав та реалізацією і здійсненням позивачем належних майнових прав на земельну ділянку є приватноправовим.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є такими, що не ґрунтуються на нормах закону. Доводи, наведені у скарзі щодо підвідомчості спору і розгляду його в порядку КАС, судовою колегією до уваги не приймаються з підстав, наведених вище, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора - заступника керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова

Дата складання повного судового рішення 13 лютого 2018 року.