Ухвала

Іменем України

29 січня 2018 року

м. Київ

справа № 757/22539/17-ц

провадження № 61-2130 зп 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

розглянув заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 3 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Київського апеляційного адміністративного суду, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 3 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року.

13 грудня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2017 року, в якій просив скасувати ухвалу касаційного суду та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини шостої статті 1176 ЦК України, а також невідповідність ухвали суду касаційної інстанції від 16 листопада 2017 року правовому висновку Верховного Суду України щодо застосування частини першої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», викладеного у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року

№ 6-3139цс16.

На підтвердження наявності підстав для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2017 року заявником у якості прикладу неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм права надано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року № 6-28768св15.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 360 ЦПК України 2004 року у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Перевіривши наведені у заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для допуску справи до провадження з огляду на таке.

Відповідно до пунктів другого, четвертого частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанцій, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду, який, керуючись пунктом першим частини першої статті 205 ЦПК України, закрив провадження у справі про відшкодування шкоди, виходячи з відсутності підстав розгляду зазначеного позову у порядку цивільного судочинства.

Зі змісту наданих для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року та постанови Верховного Суду України від 1 березня 2017 року, в якій висловлена правова позиція по справі, вбачається, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя, тому у відкритті провадження у таких справах слід відмовити на підставі пункту першого частини другої статті 122 ЦПК України

2004 року, а у разі відкриття провадження у справі його слід закрити на підставі пункту першого частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року.

Отже, порівняння наведених судових рішень із рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм процесуального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Доводи, які наведені в заяві про порушення норм процесуального права, не свідчать про наявність підстав для перегляду судового рішення відповідно вимог пунктів другого, четвертого частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року.

Оскільки висновки, зазначені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року № 6-28768св15 не суперечать правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України

від 1 березня 2017 року № 6-3139цс16, тому відсутні підстави вважати заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_4 обґрунтованою.

Керуючись підпунктом першим пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, статтями 355, 360 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У допуску до провадження Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_4 до Київського апеляційного адміністративного суду, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування шкоди за заявою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2017 року відмовити.

Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик