РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі - Корнійчук А.В.

з участю: позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період з 23.11.2001 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 до 03.12.2010 року, який було розірвано рішенням Володимирецького районного суду у справі №2-893/10.

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення проживає з нею.

На підставі рішення Рівненського міського суду від 10.10.2011 року у справі №2-6164/11 відповідач виплачує на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 700 грн щомісяця.

Восени 2016 року дочці лікар-ортодонт призначив довготривале ортодонтичне лікування зубощелепної аномалії за допомогою незнімної ортодонтичної техніки. Лікування брекетами згідно з договором становить 22 400 грн, окрім того потрібна була попередня повна санація ротової порожнини, що також вартувала близько 2000 грн.

Витрати, передбачені договором на ортодонтичне лікування були оплачені нею в повному обсязі.

Відповідач працевлаштований і має гарну зарплатню, адже він військовий офіцерського складу, вела тривалі перемовини з відповідачем про те, щоб він взяв на себе половину витрат, але стосовно цього домовленості не було досягнуто.

Просила стягнути з ОСОБА_3, на її користь додаткові витрати на утримання (лікування) дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у сумі 22 400 гривні. В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позов в межах доводів позовної заяви. Підтримала відповідь на відзив відповідача на позовну заяву згідно якого вважає, що відповідач факт наявності додаткових витрат в сумі 22400,00 грн. на лікування доньки ОСОБА_4 не заперечує. Вказала, що факт стягнення аліментів не пов»язаний з відшкодуванням додаткових витрат на дитину і є обов»язком батька дитини. Вважає, що відповідач має достатній рівень забезпечення, а відтак може відшкодувати понесені витрати в повному об»ємі. Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_1 суду показала, що у вересні 2016 р. вела перемовини з відповідачем з приводу надання коштів на оплату брекетів для дитини. Згідно висновку лікаря у дитини глибокий прикус, лікування якого потребує встановлення брекетів. Обираючи стоматологічну клініку по наданню послуг по лікування дитини, враховувала вартість робіт, оплата в обраній клініці була найбільш прийнятною. Відповідачем ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву згідно якого просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити. Свою правову позицію обґрунтовує наступним: згідно з ст. 141 СКУ права та обов'язки батьків щодо дитини є рівними, тому ОСОБА_1 вправі заявити вимогу про стягнення з нього лише половини фактично понесених нею додаткових витрат на дитину, адже іншу половину зобов'язана сплатити саме вона, як мати дитини. Договір на проведення ортодонтичного лікування № 64 від 22.10.2016 року не може бути належним доказом на підтвердження необхідності лікування, періоду його здійснення та вартості наданих послуг. З ним не було узгодженому заклад в якому слід провести лікування. За наведених обставин вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обгрунтованими, адже нею не підтверджено основних фактів: наявності захворювання у дитини, потреби її лікування, наведення доцільності здійснення коштовного лікування саме в приватному стоматологічному кабінеті, підтвердження вартості та періоду лікування, тощо. Представник відповідача згідно доручення адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.11.2001 року. Рішенням Володимирецького районного суду від 03.12.2010 року шлюб між сторонами розірвано, донька залишена на проживанні з матір'ю. Рішенням суду від 10.10.2011р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 700 грн., щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом, на даний час заборгованість по оплаті аліментів відсутня , що підтверджується довідкою про відрахування аліментів № 554 від 13.11.2017р., квитанціями про проведення грошових переказів по оплаті індексаційних коштів за порушення виконання рішення про стягнення аліментів. У зв»язку з чим довідка від 29.10.2015р. № 1375, видана відділом ДВС Володимирецького управління юстиції, до уваги не приймається. З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3, ОСОБА_5 згідно актового запису № 108 , зареєстрованого 30.10.2002 р. відділом РАГС Володимирецького районного управління юстиції.. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні договору № 64 про проведення ортодонтичного лікування , укладеного22.10.2016р. між лікарем ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на лікування з ціною послуг 11200 грн. 1 зубний ряд , 11200 грн. 2 зубний ряд. Оплата ОСОБА_1 проведена в сумі 11200 грн. 02.11.2016р. та 11200 грн. 03.03.2017р. З оглянутої судом довідки, виданої 05.01.2018р. лікарем ОСОБА_6, підтверджується, що ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в стоматологічному кабінеті «32 норма», м.Рівне. вул.С.Бандери, 38, де проходила лікування у лікаря ОСОБА_6, яка має ліцензію МОЗ України про право на зайняття медичною практикою згідно рішення № 9 від 24.03.2011р. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 проходить віськову службу за контрактом з 27.11.2015р. по теперішній час, згідно довідки № 2509 від 08.12.2017р., отже має стабільний дохід. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (надалі Конвенція про права дитини), Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конституцією України визначено основні права і обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей, Зокрема, у частині 2 ст.51 Основного Закону України і кореспондованій їй статті 180 СК України зазначається, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як було встановлено в судовому засіданні, донька сторін у 2016 році проходила лікування, яке їй було призначене лікарем і було необхідне, виходячи з медичних показників, у зв'язку з чим були понесені позивачкою витрати, які суд розцінює як додаткові витрати на дитину відповідно до ст. 185 СК України, так як в цей період ОСОБА_4. була неповнолітня, на її утримання стягувалися аліменти в розмірі 700 грн. від доходу батька, зазначені витрати викликані особливими обставинами, так як батьки зобовязані піклуватися про здоровя дітей.

До відшкодування понесених додаткових витрат можна притягати лише батьків, по фактично понесених або передбачуваних витратах, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення викладено і у статті 16 ЦК України, якою установлено, що кожній особі надано право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд прийшов до висновку, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування додаткових витрат понесених за лікування неповнолітньої дитини.

Враховуючи те, що обов'язок по утриманню повнолітніх дітей лежить на обох з батьків, то суд прийшов до висновку, що кожний з батьків зобовязаний нести матеріальні витрати у разі лікування дитини. При визначенні розміру додаткових витрат на лікування, які підлягають до стягнення з відповідача, суд враховує, що відповідач працездатний, отримує дохід від заробітної плати. Крім того, судом встановлено, що відповідач щомісячно сплачує аліменти, погасив заборгованість по аліментах. Судом не здобуто достовірних та достатніх доказів на підтвердження доводів відповідача щодо можливості проведення лікування дитини в медичному закладі державного спрямування з врахуванням наявних у нього пільг.

Таким чином, враховуючи достовірно встановлені судом докази, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на дитину в сумі 11200 (одинадцять тисяч двісті) грн. 00 коп.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави, так як позивачка звільнена від сплати судового збору за предявлення позову до суду, а відповідач має статус учасника бойових дій. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на дитину в сумі 11200 (одинадцять тисяч двісті) грн. 00 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суд Рівненської області через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, проживає: 33000 АДРЕСА_1, паспорт серії МЮ 297474, виданий 08.02.2012р. Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області.

Відповідач: ОСОБА_3, проживає 34300 пров.Вишневий,46-а смт.Володимирець Рівненської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Повний текст рішення виготовлений 26.01.2018р.

Суддя: О.В.Панас