Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/4459/16 Головуючий у 1-й інстанції: Фунжий О.А.
Провадження № 22-ц/778/570/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.05.2011 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 14300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 02.08.2016 року має заборгованість у сумі 70 409 грн. 04 коп.

Враховуючи вищенаведене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 70 409,04 грн. та судові витрати в розмірі 1378 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості таких вимог.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст.ст.77,78 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими.

Відповідно до ч. 2. ст. 95 ЦПК України визначено, що письмові докази, подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Згідно довідки наявної в матеріалах справи, вбачається що 26 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 підписаний кредитний договір № б/н, за яким 26 вересня 2007 року відповідачу була видана кредитна картка № 4149 6053 5461 9710 зі строком дії 09/11. (а.с. 149)

Між тим зазначений кредитний договір від 26 вересня 2007 року позивачем не було надано до суду, а зазначений у довідці номер виданої ОСОБА_4 картки співпадає з номером карти, виданої за кредитним договором від 09 жовтня 2007 року зовсім іншій особі - ОСОБА_5

На підтвердження заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором Банком було надано виписку з банківського рахунку карти НОМЕР_1 за період з 1 січня 1999 року по 11 лютого 2017 року в якій дата укладення кредитного договору взагалі не зазначена.

Більш того, у цій виписці відображені операції за кредитною картою № 4149 6053 5461 9710, виданій ОСОБА_5 за кредитним договором від 09 жовтня 2007 року. (а.с. 62-64)

Таким чином, дані, відображені у зазначеній виписці з банківського рахунку, не підтверджують наявність заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 26.09.2007 року.

Між тим, в матеріалах справи міститься копія анкети-заяви ОСОБА_4 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 31 травня 2011 року, відповідно до якої відповідач виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку.(а.с. 6).

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з відповідачем укладено кредитний договір у вигляді відновлювальної кредитної лінії з пільговим періодом до 55 днів, з базовою процентною ставкою 2,5% в місяць (30% на рік) на залишок заборгованості, зі строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафів в сумі 500 грн. + 5% від суми позову. (а.с. 7)

Позивачем також було надано витяг з Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року, що є складовими частинами договору про надання банківських послуг, з якими позичальник ознайомилась та погодилась. (а.с. 9-32),

Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого розрахунку заборгованість ОСОБА_4 становить 70 409,04 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 14 749,37 грн. заборгованості за процентами 49 480,67 грн., заборгованості за пенею та комісією 2 350 грн., фіксованої частини штрафу за порушення строків платежів - 500,00 грн. та процентної складової штрафу за порушення строків платежів - 3 329 грн. (а.с. 3-5)

Так, в розрахунку заборгованості зазначено, що станом на 08.06.2011 року (дата отримання відповідачем кредитної карти за договором) сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховуються (пільговий період), становить 14 201,86 грн., однак в позовній заяві та виписці з банківського рахунку вказано кредитний ліміт в сумі 14 300 грн.

Також, в наданому розрахунку зазначено, що заборгованість за кредитом становить 14 749,37 грн. (а.с. 5-зв.), однак ця сума даними таблиці не підтверджена.

Окрім цього, не підтверджені даними таблиці несплачені проценти на поточну заборгованість в сумі 908,07 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість в сумі 48 572,60 грн., заборгованість по судовим штрафам в сумі 3 829,00 грн. (а.с 5-зв)

Більш того, в наданому розрахунку заборгованості зазначено, що за період з 08 червня 2011 року до 25 липня 2014 року сальдо простроченої заборгованості за кредитом (колонка 5) та нараховані на прострочену заборгованість за кредитом проценти (колонка 10) становлять 0, тобто прострочена заборгованість відсутня. Згідно умовам кредитування в пільговий період діє процентна ставка в розмірі 0,01% річних (а.с. 7), однак згідно розрахунку в цей період позивачем застосовувалась процентна ставка в розмірі 30% річних.

Зазначені протиріччя та походження зазначених сум заборгованості представником Банку, під час розгляду справи в суді першої інстанції не усунуті .

Таким чином, судом обґрунтовано не було взято до уваги в якості обґрунтування позовних вимог щодо наявної у відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості розрахунок заборгованості за договором станом на 02 серпня 2016 року, оскільки зазначений розрахунок, не є належним доказом в розумінні вимог ст. 77 ЦПК України.(а.с. 3-5).

З огляду на наведеневбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновкупро відмову в задоволенні позову.

Посилання, в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права є недоречними, оскільки взагалі не стосуються підстав обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» -відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2017 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08.02.2018 року

Головуючий:

Судді: