АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/796/928/18 Головуючий у 1 інстанції - Притула Н.Г.
Унікальний №761/3253/17 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

cуддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс», третя особа: ОСОБА_4, про визнання дій незаконними, визнання пункту договору недійсним, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» та, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просив ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконними дії ТОВ «Житло-Сервіс» щодо включення до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № КЛ-7-33 від 01 березня 2015 року пункту 3 наступного змісту: «Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить: 4,8044 грн. за 1 кв.м загальної площі», а також визнати указаний пункт договору недійсним;

- стягнути з ТОВ «Житло-Сервіс» 3 233,28 грн. основного боргу в порядку ст. 1212 ЦК України, 1 094,70 грн. - інфляційних втрат, 174,28 грн. - 3 % річних від простроченої суми;

- стягнути з ТОВ «Житло-Сервіс» 10 508,16 грн. - збитків;

- відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23 липня 2014 року між ОСОБА_4, як співвласницею квартири АДРЕСА_1, та ТОВ «Житло-Сервіс» укладено договір №Кл/7-33Е про відшкодування витрат за використану електричну енергію.

15 березня 2015 року ТОВ «Житло-Сервіс» припинило подачу електроенергії в квартиру, належну позивачу та ОСОБА_4.

16 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача для з'ясування причин відключення електроенергії, яке представник відповідача пояснив відсутністю укладення між сторонами договору про надання ТОВ «Житло-Сервіс» послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Того ж дня, між ОСОБА_3 та ТОВ «Житло-Сервіс» укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № КЛ-7-33.

Як зазначав позивач, хоча договір було укладено 16 березня 2015 року, відповідачем в якості його укладення зазначено 01 березня 2015 року, крім того, після підписання договору, позивачу для підключення електроенергії необхідно було сплатити за послуги з утримання будинків і споруд за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року включно та 300,00 грн. за повторне підключення до електромережі.

Зазначеним вище договором розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення договору встановлено в 4,8044 грн. за 1 кв.м. площі. Позивач зазначає, що в договорі відповідачем зазначено тариф на свою послугу, який не було затверджено виконавчим органом, що є порушенням ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» та статей 7, 14, 31, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, умова про встановлення зазначеного розміру плати за утримання будинку та прибудинкової території є несправедливою умовою договору та Договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики, що також є на думку позивача підставою для визнання пункту договору недійним.

08.04.2016 року Київською міською державною адміністрацією було затверджено тарифи для ТОВ «Житло-Сервіс».

Збитки завдані відповідачем застосуванням п.3 Договору за період з березня 2014 року по березень 2015 року позивач оцінює в 10 508,16 грн. (808,32 грн. х 13 місяців).

Крім того, позивач вважає, що кошти в розмірі 3 233,28 грн. (808,32 грн. х 4 місяці), сплачені ним за період листопада 2014 року по лютий 2015 року, відповідач отримав без достатньої правової підстави, оскільки між сторонами не було укладено договору, а тому на підставі статей 1212 та 1213 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму з врахуванням виплат, передбачених ст. 625 ЦК України.

Також позивач зазначає, що йому спричинена моральна шкода незаконними діями відповідача, які полягають у відключенні квартири позивача від електромережі, примушуванні підписати договір «заднім числом» та незаконному включенні до договору інформації про тариф, який не було затверджено у встановленому законом порядку. Зазначені моральні страждання позивач оцінив в 10 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії ТОВ «Житло-Сервіс» щодо включення до Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №КЛ-7-33 від 01 березня 2015 року пункту 3 наступного змісту «Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить: 4.8044 грн. за 1 кв.м. загальної площі», а указаний пункт визнано недійсним.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на доводи позовної заяви, які, на думку скаржника, не були належним чином враховані судом першої інстанції, просить зазначене рішення суду скасувати в частині відхилених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу у межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині визнання дій незаконними та пункту договору недійсним не оскаржується, колегія суддів вважає за можливе переглянути в апеляційному порядку рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року лише в частині відшкодування збитків, моральної шкоди та стягнення безпідставно набутих коштів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках. Квартира має загальну площу 168,40 кв.м., житлову площу 102,40 кв.м.

01 березня 2015 року між ТОВ «Житло-Сервіс» та власниками указаної квартири укладено Договір № КЛ-7-33 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Разом з тим, фактично зазначений договір був підписаний позивачем лише 16.03.2015 року.

Згідно п. 1 Договору, предметом цього договору є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1, а Споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Як зазначено в п.2 Договору, Виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору.

Відповідно п. 3 Договору, розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить: 4.8044 грн. за 1 кв.м. загальної площі.

Пунктом 22, 23 Договору визначено, що тарифи на послуги визначаються органами місцевого самоврядування та іншими нормативними актами згідно чинного законодавства України. При зміні тарифів, що набрали законної сили в установленому порядку, додаткові зміни до цього договору не вносяться.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 листом від 09.07.2015 року звернулася до Антимонопольного комітету України щодо порушення ТОВ «Житло-Сервіс» законодавства про захист економічної конкуренції при наданні житлово-комунальних послуг мешканцями будинку АДРЕСА_1.

Рішенням адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.01.2016 року №3 справа №139-01/09.15, постановлено: визнати, що ТОВ «Житло-Сервіс» протягом періоду з 10.11.2014 року по 20.10.2015 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території м. Києва, де розташований будинок АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі (обслуговуванні) товариства, з часткою 100 %, оскільки на цьому ринку не було жодного конкурента; визнано дії ТОВ «Житло-Сервіс», які полягають у нарахуванні власникам (наймачам) квартир у будинку АДРЕСА_1, плати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за тарифом, який не затверджено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) для вищевказаного будинку, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі (обслуговуванні) товариства, що може привести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку; накладено штраф на ТОВ «Житло-Сервіс» у розмірі 10 000,00 грн.; зобов'язано ТОВ «Житло-Сервіс» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинку, який знаходиться на балансі (обслуговуванні) Товариства, у відповідність до вимог Порядку формування на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу формування тарифів на житлово-комунальні послуги» у двомісячний строк з одержання рішення.

ТОВ «Житло-Сервіс» листом №1326 від 24.09.2015 року зазначило, що до затвердження тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку АДРЕСА_1, ТОВ «Житло-Сервіс» застосовує тариф, розрахований відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Житло-Сервіс» подавав заяви на встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, починаючи з 29.07.2014 року, проте тарифи не були затверджені та матеріали повертались на доопрацювання.

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.04.2016 року № 206 «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим» внесено зміни до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2014 року №1078, зареєстрованим в Головному управлінні юстиції у м. Києві 20.10.2014 року за №42/1095 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.03.2015 року №210).

Згідно із додатком до розпорядження, встановлено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинку АДРЕСА_1 в наступних розмірах: оплата послуг після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим:

-6,09 грн. за 1 кв. м загальної площі квартири за місяць, крім квартир першого поверху;

-5,03 грн. за 1 кв. м загальної площі квартири першого поверху.

Оплата послуг не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим:

-6,09 грн. за 1 кв. м загальної площі квартири за місяць, крім квартир першого поверху;

-5,03 грн. за 1 кв. м загальної площі квартири першого поверху.

Відхиляючи позовні вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Так, згідно ст. 360 ЦК Україниспіввласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном.

Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст.19 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Вимогами ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець і виробник.

А вимоги п.п. 1,5 ч.3 ст.20 вказаного Закону встановлюють обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Тобто, надання житлово-комунальних послуг, їх отримання, надання рахунків на їх оплату та сам факт оплати у встановленому порядку підтверджують наявність договірних правовідносини між споживачем і виконавцем, а сама по собі відсутність письмової форми договору між сторонами не може бути підставою для відмови споживача сплатити грошові кошти за фактично отримані послуги.

З копій квитанцій вбачається, що 16.03.2015 року ОСОБА_3 сплатив 4 612,00 грн. за комунальні послуги. Як встановлено судом, зазначена сума включає і 3 233,28 грн. плати за утримання будинку та прибудинкової території за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року.

Вимагаючи стягнення указаної суми разом з виплатами, передбаченими ст. 625 ЦК України, позивач посилається на ст. 1212 ЦК України та зазначає, що указані грошові кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Стаття 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У відповідності до положень частини 1 статті 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Разом з тим, указані кошти сплачені позивачем за отримані ним житлово-комунальні послуги. Позивачем не доведено, що ним не отримувалися, а ТОВ «Житло-Сервіс» не надавалися(або надавалися у меншому об'ємі) житлово-комунальні послуги. Факт відсутності письмової форми договору між сторонами в період з листопада 2014 року по лютий 2015 року в даному випадку не має правового значення, оскільки між позивачем та відповідачем були наявні правовідносини, що регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», тобто, правовідносини «Виконавець» - «Споживач».

Оскільки ОСОБА_3 власними діями, зокрема, оплатою вартості наданих відповідачем житлово-комунальних послуг підтвердив наявність договірних правовідносин між сторонами, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позову у зазначеній вище частині.

Крім того, за змістом правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 02 жовтня 2013 року по справі №6-88цс13, правовідносини сторін в даному випадку регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 10 508,16 грн. (сплачені житлово-комунальні послуги за період з березня 2015 року по березень 2016 року по 808,32 грн. щомісячно), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, звертаючись до суду з указаними позовними вимогами, позивач посилається на те, що ним сплачено кошти на оплату житлово-комунальних послуг за тарифом 808,32 грн. щомісячно , тобто за тарифом, не встановленим у визначеному законом порядку. Крім того, позивач зазначив, що понесені ним витрати на оплату послуг є збитками.

Збитками у відповідності до положень ч.2 ст.22 ЦК України є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З копій квитанцій, які є в матеріалах справи вбачається, що щомісячно нараховувалось плати за утримання будинку та прибудинкової території по 808,32 грн., проте позивач не повністю сплачував зазначені суми:

-березень, квітень, червень, липень, серпень 2015 року сплатив по 606,24 грн. (168,4 х 3,60)

-листопад 2015 року сплатив за електроенергію, утримання будинку та прибудинкової території за тарифом 1,10 коп. всього 2000,00 грн. Виокремити із зазначеної суми скільки сплачено за утримання будинку та прибудинкової території неможливо.

-в березні 2016 року сплачено 6 661,61 грн. за комунальні послуги за березень (як зазначено в призначенні платежу).

За травень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий 2016 року суду не надано доказів сплати за житлово-комунальні послуги. А наявні в матеріалах справи рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, які не містять доказів їх оплати, не можуть бути підтвердженням сплати позивачем відповідних сум.

Таким чином, сплачені ОСОБА_3 суми є платою за отримані житлово-комунальні послуги, оскільки позивачем не доведено, що відповідачем відповідні послуги не надавалися або надавалися у меншому розмірі.

Вимагаючи стягнення указаних сум, як збитків, у зв'язку з їх сплатою за невстановленим тарифом, позивач жодним чином не аргументує, яких саме втрат він зазнав. Зокрема, позивачем не доведено, що встановлений ТОВ «Житло-Сервіс» тариф є завищеним, а сплата житлово-комунальних послуг повинна була здійснюватися у меншому розмірі.

При цьому, за спірний період позивачем отримувалися та споживалися житлово-комунальні послуги у повному обсязі.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення збитків у розмірі 10 508,16 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів вважає за необхідне відмовити у позові в цій частині, з огляду на наступне.

Так, вимагаючи стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної(немайнової) шкоди.

Разом з тим, за змістом правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 09 листопада 2016 року по справі №6-1575цс16, та згідно положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Оскільки позивач не навів жодних доказів, які б свідчили про спричинення йому моральної шкоди небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, підстави для стягнення моральної шкоди в даному випадку - відсутні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає що судове рішення ухвалене на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 січня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: