АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 719/286/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Одинака О. О.

суддів Владичана А.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 14 грудня 2017 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Цицак В.Л.

встановив:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила:

- стягути з ОСОБА_2 та її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2000 гривень щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 14 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 30 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 30 листопада 2017 року і до досягнення дитиною трьох років.

Визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно частини 1 статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Частинами 1, 2 статті 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 29 січня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29 січня 2016 року серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 26 липня 2016 року серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

На даний час дитина проживає разом із матір'ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Новодністровської міської ради від 28 листопада 2017року, №6182 (а.с. 4).

Як вбачається із довідки Новодністровського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 27 листопада 2017 року, №758/14.2-42 із відповідача ОСОБА_2 стягнення аліментів за будь-якими виконавчими листами відділом не проводиться (а.с. 3).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 зобов'язаний брати участь в утриманні дитини та з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, які підлягають стягненню з відповідача суд першої інстанції правильно врахував обставини справи.

Також є правильним висновок суду про стягнення з відповідача на корить позивачки аліментів на її утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Враховуючи наведене вище рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що суд першої інстанції помилково врахував заяву відповідача про визнання позову.

Відповідно до частини 3 статті 27 ЦПК України в редакції 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно частини 2 статті 31 ЦПК України в редакції Закону № 2453-VI від 07 липня 2010 року крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

12 грудня 2017 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову про стягнення аліментів. Просив позовні вимоги задовольнити (а.с.22).

Згідно довідки від 14 грудня 2017 року в судовому засіданні 14 грудня 2017 року відповідач був відсутній (а.с.23).

Підстави, з яких би вбачалося, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб на момент розгляду судом справи були відсутні.

Безпідставними є доводи скарги про те, що судом першої інстанції помилково не враховано ті обставини, що відповідач звільнений з роботи та проживає з батьками, братом та сестрою.

Згідно частини 1 статті 128 ЦПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 2453-VI від 07 липня 2010 року, після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має право подати суду письмове заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення.

З розписки від 12 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав копії ухвали Новодністровського міського суду Чернівецької області від 11 грудня 2017 року, позовної заяви з додатками (а.с.20).

Своїм правом на подання до суду письмового заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення відповідач не скористався та написав вказану вище заяву від 12 грудня 2017 року.

Помилковим є посилання апелянта на копію його трудової книжки, акт обстеження умов проживання сім'ї від 22 грудня 2017 року, як на належні докази у справі.

Згідно частин 1, 2 стаття 131 ЦПК України в редакції Закону № 2453-VI від 07 липня 2010 року сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 8 статті 83 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно частини 3 статті 367 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

ОСОБА_2 не наведено підстав неможливості подання вказаних вище документів до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

З огляду на вказане вище доводи скарги про порушення судом норм процесуального права є безпідставними.

Помилковими є доводи скарги про те, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 800 гривень.

Відповідно до норм СК України (ст.ст. 150, 180) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до правил статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року,№ 1801-VIII установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Для забезпечення нормального розвитку дитини та здобуття нею повної загальної середньої освіти прожиткового мінімуму недостатньо.

Помилковими є також доводи скарги про те, що на користь позивачки не може бути стягнути аліменти на її утримання, оскільки сторони перебували у шлюбі менше року та відповідач не має матеріальних можливостей її утримувати.

Перебування у шлюбі менше року не є підставою для звільнення обов'язку відповідача на утримання ОСОБА_1 з якою проживає дитина, яке виникло у позивачки за час шлюбу.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання суддями.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: А.І. Владичан

Н.Ю. Половінкіна