АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/471/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представника заступника прокурора Ковальчук Т.А.

представника Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) МакеєнкоО.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року ухвалене під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Новак А.В.

у справі № 752/18911/14 -ц за позовом заступника прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 міста Києва, який діє в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, пені та суми інфляції.

в с т а н о в и л а :

Заступник прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва, який діє в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради, звертаючись в листопаді 2014 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, пені та суми інфляції, обґрунтовував свої вимоги тим, що 26 січня 2012 року між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ОСОБА_2 було укладено договір № 41 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва. Відповідно до умов якого, ОСОБА_2 зобов'язався перерахувати пайовий внесок у сумі 22 160 гривень (без ПДВ) у строк до 14 лютого 2012 року включно на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету за зазначеними у договорі реквізитами. У зв'язку з тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позивач ставив питання, за яким просив суд стягнути з відповідача суму пайового внеску у розмірі 22 160 гривень, а також пеню відповідно до п. 2.1 договору у розмірі 4030 гривень та суму індексу інфляції розрахованої станом на 05.09.2014 року. Загалом сума заборгованості становила 29 170 гривень.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року позов заступника прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва, який діє в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на бюджетний рахунок бюджетного розвитку спеціального фонду міського бюджету суму пайового внеску у розмірі 22 160 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання стягнення судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду заступник прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва, який діє в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким просив задовольнити позовні вимоги в частині щодо стягнення з ОСОБА_2 суми інфляції. Вказуючи на допущені порушення судом першої інстанції норм матеріального права при розгляді справи та ухваленні судового рішення.

Відповідачем по справі в особі його представника ОСОБА_3 також була подана апеляційна скарга на рішення суду, яка у відповідності до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року була залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом 5 днів з дня отримання ухвали суду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 була визнана неподаною та повернута .

08 листопада 2017 року Апеляційним судом міста Києва отримано заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на апеляційну скаргу в якому зазнається, що рішення суду в частині відмови у стягненні інфляційних втрат є законним та достатньо обґрунтованим. Оскільки суд першої інстанції дослідив усі надані прокуратурою докази та обставини справи, дав їм відповідну належну оцінку та не припустився порушень норм ані матеріального, ані процесуального права. Зазначаючи також, що позовна заява та доданий до неї розрахунок заборгованості чітко не визначає за який саме період нараховані інфляційні втрати, оскільки табличка обрахунку інфляційних втрат має лише дві позиції: індекс інфляції з 01.01.2009 року при оформленні договору 1,279 та 01.09.2014 року - 1,451.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Відповідач та представник відповідача будучи повідомленими про розгляд справи повторно не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 26 січня 2012 року між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ОСОБА_2 (інвестор) було укладено договір № 41 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва.

Згідно з умовами якого інвестор зобов'язаний перерахувати пайовий внесок у сумі 22 160 гривень (без ПДВ) на умовах визначених у договорі. Відповідно до п. 3.1 договору, інвестор сплачує пайовий внесок у сумі, вказаній у п. 2.1 цього договору, у строк до 14 лютого 2012 року включно на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету за зазначеними у договорі реквізитами. Відповідно до п. 4.1.1 договору сума платежу на момент здійснення Інвестором оплати коригується на індекс інфляції з моменту розрахунку пайового внеску до моменту фактичного виконання зобов'язань по його сплаті. У випадку, якщо індекс інфляції с меншим за 100% коригування суми первинного платежу не відбувається.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення боргу в сумі 22 160 гривень, суд першої інстанції виходив з їх доведеності вказуючи, що доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за п. п. 2.1, 3.1 вищевказаного договору суду надано не було.

Відмовляючи у стягненні суми пені та суми інфляції суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності. Термін позовної давності за вимогами про стягнення пені та суми інфляції сплинув 15 лютого 2013 року, з огляду на те, що договором встановлено зобов'язання покладене на ОСОБА_2 сплатити суму пайового внеску у строк до 14 лютого 2012 року, а позивач звернувся до суду лише 07.11.2014 року.

Враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів, щодо невідповідності висновків суду в частині задоволення вимог про стягнення суми пайового внеску та відмови у задоволенні вимог про стягнення пені, то відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не перевірялося.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач вказував на те, що судом при прийнятті оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позову прокуратури щодо стягнення з ОСОБА_2 суми інфляції за основним боргом помилково застосовано положення ст. 258 ЦК України, якою встановлені спеціальні строки позовної давності.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у ході апеляційного розгляду справи, а саме:

Пунктом 4.1.1 договору № 41 від 26.01.2012 року «Пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва» передбачено, що сума платежу на момент здійснення Інвестором оплати коригується на індекс інфляції з моменту розрахунку пайового внеску до моменту фактичного виконання зобов'язань по його сплаті.

У випадку, якщо індекс інфляції є меншим за 100% коригування суми первинного платежу не відбувається.

Згідно положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлюється спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штраф, пеня).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що інфляційні нарахування здійсненні позивачем на суму боргу, сплата яких передбачена умовами укладеного між сторонами договору, не є штрафною санкцією, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті в рамках заявлених позивачем вимог.

Відтак строк позовної давності щодо стягнення суми основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за порушення зобов'язання визначається за загальними правилами тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України), які позивачем були дотримані при звернені до суду.

Розрахунок заборгованості за договором пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно транспортної інфраструктури міста Києва проводився Департаментом на підстав індексів інфляції, що розраховуються Міністерством статистики України. А також Методики розрахунку пайової участі розділ 6 підпунк 6.1 додатку 16 „ Порядок визначення розмірів пайової участі ( внесків ) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури м. Києва" до рішення Київської міської ради від 30.12.2010 року № 573/5385 „ Про бюджет міста Києва за 2011 рік". Даною методикою визначена формула, де серед інших показників також зазначений показник індексу інфляції з 01.09.2009 року до початку місяця в якому здійснюється розрахунок.

Згідно надано розрахунку позивача станом на 05.09.2014 року відкоригований індекс інфляції склав 1, 451 по відношенню до 01.01.2009 року на суму боргу, тобто - 2980 гривень.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і доводи викладені відповідачем в запереченнях, а саме: що позовна заява була розглянута неналежним судом з порушенням правил підсудності, оскільки предметом позову є стягнення заборгованості, а не визнання права власності на нерухоме майно чи поділ майна.

Як вбачається із матеріалів справи у ході її розгляду у суді першої інстанції представником двічі подавалися клопотання про передачу справи на розгляд іншому суду ( Ірпінський міський суд Київської області) - а.с. 35, 44.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 серпня 2015 року у задоволенні такого клопотання було відмовлено. З урахуванням того, що предметом укладеного між сторонами договору є сплата інвестором пайової участі у зв'язку з інвестуванням будівництва не житлового приміщення № 308 по вул. Заболотного, 150 у Голосіївському районі м. Києва ( ст. 114 ЦПК в редакції 2004 року). При цьому судом вказувалось на те, що представником відповідача, не було надано доказів на підтвердження місця його проживання в м. Буча Київської області.

Зазначена ухвала суду відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалась, тобто є чинною.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволені вимог щодо стягнення з відповідача індексу інфляції підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК про задоволення цих вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 міста Києва, який діє в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат, постановивши в цій частині нове рішення за яким;

Стягнути з ОСОБА_2 на бюджетний рахунок бюджетного розвитку спеціального фонду міського бюджету в Головному управлінні Державної казначейської служби у місті Києві ( р/р 0001, код банку 820019, , код доходів 24170000) - суму індексу інфляції розрахованої станом на 05.09.2014 року в розмірі 2980 ( дві тисячі дев'ятсот вісімдесят ) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: