Справа № 263/8718/17
Провадження № 2/263/141/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Скрипниченко Т.І., при секретарі Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Маріуполі заяву про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом Приватного підприємства «ЧАРА» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про визнання рішення власника від 19.02.1999 року приватного підприємства "Чара" недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить , з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати рішення власника приватного підприємства «ЧАРА» від 19 лютого 1999 року ОСОБА_3 недійсним.

Позивач та відповідач зробили спільну заяву про укладення мирової угоди, про що подали суду відповідну заяву і мирову угоду. Сторони прийшли до згоди, що «РІШЕННЯ ВЛАСНИКА» приватного підприємства «ЧАРА» від 19.02.1999 року є недійсним. У мировій угоді зазначено, що сторони підтверджують, що ПП «ЧАРА» було утворено на підставі Статуту від 22.12.1994 ОСОБА_4 та зареєстровано 05.01.1995 р. за №12 розпорядженням Виконкому Маріупольської міської ради народних депутатів 17.09.1996 р ПП «ЧАРА» за біржовим контрактом було передано на баланс підприємства ОСОБА_3, та в цей же день 17.09.1996 були внесені зміни до статуту підприємства. П1.1 Статуту підприємства викладений у наступній редакції: засновником підприємства стала мати ОСОБА_3, П.1.2 загальні положення: юридична адреса: м.Маріуполь, проспект Металургів, 64 (центральний ринок). У відповідності з Статутом приватного підприємства «ЧАРА» від 22.12.94 частиною 3 та рішенням засновників від 17.09.96 п.6 з директором ОСОБА_2 12 жовтня 1998р. був укладений трудовий контракт строком до 12.10.2003 р.Директор підприємства «ЧАРА» виконуючи свої повноваження як представникам підприємства діяла у межах повноважень наданих їй статутом підприємства, контрактом, керуючись законами України. В компетенції директора підприємства була уся господарська діяльність підприємства, за виключенням повноважень засновника підприємства. Ведення договорів та попередніх договорів було у компетенції директора ОСОБА_2 Рішення власника приватного підприємства «ЧАРА» ОСОБА_3 від 19.02.1999 року як письмова форма попереднього договору недійсне, оскільки ОСОБА_3 не мала повноважень представника підприємства «ЧАРА». Як вищий орган підприємства з оперативно-господарською компетенцією приймаючий у якості схвалення угоди «договору займу» від 02.03.1999р. також недійсне на підставі ст. 63 ч.1 ЦК УРСР схвалення становиться наступним після угоди а не випереджаючи її. Тобто 19 лютого календарно знаходиться до 02 березня та відповідно не може схвалити неіснуючу угоду. На підставі ст..92 ЦК України п.1 ст.92 ЦК України: «юридична особа набуває цивільні права та обовязки та здійснює їх через свої органи, діючі у відповідності з засновницькими документами та законом» П.3 ст. 92 ЦК України» Орган та особа, яка у відповідності з засновницькими документами юридичної особи або законом виступає від його імені, зобовязано діяти інтересах юридичної особи,добросовісно та розумно та не перевищувати своїх повноважень». Положення п.1.6. Редакції статуту підприємства від 22.12.1994 року, яка діяла на період до 24.04.2006 р., свідчить: «підприємство діє на принципах самоокупності та самофінансування» п.1.7. "Для здійснення своєї діяльності підприємства у порядку встановленому законодавством України у відповідності з цілями та предметом діяльності визначеним відповідним статутом». «Надання довгострокової безпроцентної грошової позики підприємству на поповнення оборотних коштів з ціллю товарообігу» як прописано в копії рішення власника прямо заборонено статутом підприємства, для прийняття такого рішення повинно було спочатку внести зміни до статуту підприємства у відповідності із ст. 25, 26 ЦК УРСР в редакції 1963 р. У відповідності з ст. 92 ЦК України таке рішення недійсне. На «рішенні власника» приватного підприємства «ЧАРА» немає печатки підприємства.

У судовому засіданні сторони наполягали на затвердженні мирової угоди.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення мирової угоди, оскільки ця мирова угода буде порушувати права ОСОБА_2, направлена на те, щоб не сплачувати борг на користь ОСОБА_2 за рішенням суду, посилаючись на те, що сторони зловживають процесуальними правами, оскільки у позові не зазначено чим конкретно та які саме порушуються права підприємства даним рішенням. ОСОБА_1 є фізичною особою та має права підписувати мирову угоду, є власником ПП "Чара", а не його засновником та не має права оскаржувати попередні рішення засновника. Умови мирової угоди не відповідають вимогам ст. 11 ЦК України, оскільки мають намір заподіяти шкоду третій особі. Позивач взагалі у своїх позовних вимогах необгрунтовано посилається на вимоги статті 88 ЦК України, де мова йде про установчий договір та статут, що не має нічого спільного з оскаржуваним рішення власника, оскільки він не повязаний з формуванням установчих документів, а регулює господарську діяльність підприємства, як і право власності не має відношення до оскаржуваного документа . Просила відмовити у затвердженні мирової угоди.

Суд, заслухавши сторони, проаналізувавши зміст мирової угоди, дослідивши матеріали справи, вважає, що у її затвердженні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи з того, що суд, розглядаючи справу по суті, зобов'язаний перевірити всі доводи сторін в межах доводів та заперечень, враховуючі, що затвердження мирової угоди зачипає інтереси третьої особи та може вплинути на права третьої особи у справі, а саме ОСОБА_2, яка заперечує проти її затвердження, суд приходить до висновку, що у затвердженні мирової угоди слід відмовити.

Керуючись ст.207, ст. 353 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви про затвердження мирової угоди по цивільній справі за позовом Приватного підприємства «ЧАРА» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про визнання рішення власника від 19.02.1999 року приватного підприємства "Чара" недійсним - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.І. Скрипниченко