Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/3125/17 Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О.М.
Пр. № 22-ц/778/209/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року у справі за позовом Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі - Бердянського ОУПФУ у Запорізькій області) до ОСОБА_3 про стягнення надмірно сплачених коштів

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Бердянське ОУПФУ в Запорізькій області звернулось до суду із вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просило стягнути з відповідача переплату довічного грошового утримання (з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) за період з 29 грудня 2014 року по 28 лютого 2015 року в сумі 6480,16 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що згідно із протоколом від 05 березня 2012 року № 190 ОСОБА_3 з 01 березня 2012 року призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 5361,12 грн.

Розпорядженням від 05 січня 2015 року № 191298 відповідачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді, в розмірі 1644,00 грн., але згідно ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмір такого утримання повинен бути 70 %. При формуванні розпорядження на призначення відповідачці грошового утримання судді у відставці внаслідок некоректного застосування програмного комплексу АСОПД-КОМТЕХ (автоматизованої системи обробки пенсійної документації) помилково відображений відсоток грошового забезпечення на дату здійснення нарахування (вказано 90 % замість 70 %), що не відповідає вищенаведеній нормі Закону.

Внаслідок зазначеної програмної (лічильної) помилки за період з 29 грудня 2014 року по 28 лютого 2015 року виникла переплата пенсії в сумі 6480,16 грн., переплата податку фізичної особи становить 11256,64 грн., військового збору - 54,81 грн. З березня 2015 року довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_3 приведено у відповідність до законодавства.

Згідно із ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплачені надміру суми пенсій можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються в судовому порядку.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року (а.с. 49-50) в задоволені позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач Бердянське ОУПФУ в Запорізькій області у своїй апеляційній скарзі (а.с.55-56) просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною скаргою позивача було відкрито (а.с. 65), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 67) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом працює фактично 20 суддів, з яких 13 суддів у складів судової палати у цивільних справах), а також відпустки судді - доповідача (а.с.77).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 09 листопада 2017 року, не відбувся та був відкладений через перебування у цей день суддів - членів колегії апеляційного суду у цій справі Гончар М.С. та Маловічко С.В. у відрядженні у м. Київ з приводу проходження оцінювання суддів (а.с.78).

У судове засідання 25 січня 2018 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 81-82) всі особи, які беруть участь у справі, не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При цьому встановлено, що позивач у своїй апеляційній скарзі у цій справі (а.с. 56) просив розглядати його апеляційну скаргу без участі його представника.

А відповідач ОСОБА_3 подала апеляційному суду заяву (а.с. 83), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом у її відсутність, так як вона за станом свого здоров'я не може з'явитись у судове засідання.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито ще до 15.12.2017 року (ухвала апеляційного суду а.с. 65).

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив заяви сторін задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Бердянського ОУПФУ в Запорізькій області не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 10, 11, 209, 214-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно та виходив із того, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідача, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних, а також доказів того, що УПФУ при призначенні пенсії ОСОБА_3 було допущено саме арифметичну (лічильну) помилку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (07 липня 2017 року).

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Бердянському ОУПФУ у Запорізькій області.

У відповідності із листом УПФУ в м. Бердянську та Бердянському районі від 18 березня 2015 року № 33/В-43, з 29 грудня 2014 року відповідачці призначено щомісячне довічне грошове утримання суддів згідно ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зі мінами, внесеними рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року по справі № 3-рп/2013, в розмірі 90% грошового утримання, з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Як зазначено у вказаному листі, з 01 березня 2015 року щомісячне грошове утримання нараховується у розмірі 70% грошового утримання, з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Листом від 26 травня 2017 року № 86/В-4 позивач повідомив ОСОБА_3, що при формуванні розпорядження про призначення довічного грошового утримання програмним комплексом помилково відображений відсоток грошового утримання на дату призначення (замість 70% вказано 90%), внаслідок вищезазначеної програмної (лічильної) помилки виникла переплата пенсії в сумі 6480,16 грн. за період з 29 грудня 2014 року по 28 лютого 2015 року. З березня 2015 року довічне грошове утримання судді у відставці приведено у відповідність до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для стягнення надмірно сплачених коштів з одержувача.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року №374/7695.

Згідно із п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Таким чином, необхідною умовою повернення надмірно виплачених сум пенсій є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Згідно із ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із ст. 1212 ч. 1 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правовою позицією Верховного Суду України 22 січня 2014 року за результатами розгляду справи №6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Крім того правовою позицією Верховного Суду України від 02 липня 2014 року за результатами розгляду справи №6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Неправильне застосування позивачем норм матеріального права при призначенні і нарахуванні ОСОБА_3 пільгової пенсії не є рахунковою помилкою в розумінні ст. 1215 ЦК України, яка надає право витребування у останньої переплати пенсійних виплат.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 22 січня 2014 року (справа № 6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

На підставі наявних у цій справі доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідача, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних, а також доказів того, що Бердянського ОУПФУ у Запорізькій області при призначенні пенсії ОСОБА_3 було допущено саме арифметичну (лічильну) помилку, а тому правильно відмовив позивачу у задоволенні його позовних вимог у цій справі у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги позивача Бердянського ОУПФУ у Запорізькій області є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, викладену в його позові у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 3 ЦПК України Бердянське ОУПФУ у Запорізькій області мало право на звернення до суду із вищезазначеним позовом до суду до ОСОБА_3, якщо вважало, що останньою порушені його права.

Однак, здійснюючи правосуддя, суд захищає права … юридичних осіб …у спосіб, визначений законами України.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення позивача Бердянського ОУПФУ у Запорізькій області від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач Бердянське ОУПФУ у Запорізькій області та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги Бердянського ОУПФУ у Запорізькій області.

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, в силу вимог ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, Бердянським ОУПФУ у Запорізькій області останні апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Бердянського ОУПФУ у Запорізькій області, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміні.

Крім того, у разі відмови позивачу Бердянському ОУПФУ у Запорізькій області у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складено 29.01.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.