Провадження № 2/243/467/2018
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Старовецького В.І.,
за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-
12 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09 травня 2017 року помер її чоловік, ОСОБА_3, якому належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 14 по вул. Сечкіна у с. Богородичне, Словянського району Донецької області.
Позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом, оскільки діти померлого відмовились від спадщини на користь позивача.
Позивач прийняла спадщину і подала відповідну заяву нотаріусу про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, однак свідоцтво про право на спадщину їй видано не було через те, що у позивача відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок у звязку із його втратою.
Виходячи з викладеного виникла ситуація, за якої позивач не має можливості отримати правовстановлюючий документ на успадкований будинок з господарськими будівлями та спорудами.
Позивач, ОСОБА_1 та її представник, ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності від 04 грудня 2017 року, у судове засідання не зявились, надали суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності та про те, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але до судового засідання не зявився, надав суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглянути без його участі.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані та наявні у справі докази та письмові матеріали, надавши їм належну оцінку, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.
Позивач, ОСОБА_1, є дружиною ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-АБ № 082953 від 23 жовтня 1969 року, виданого Палацем одруження м. Донецька. (а.с.12)
Спадкодавець ОСОБА_3 помер 09 травня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 977215 від 15 травня 2017 року, видане виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області.(а.с.11)
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 травня 2003 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належав вищевказаний житловий будинок.(а.с.19-20)
Право ОСОБА_1 на спадкове майно підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Словянського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 від 04 грудня 2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106085107 від 04 грудня 2017 року, відповідно до яких ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 0,2500 гектарів, розташованої в с. Богородичне Словянського району Донецької області по вул. Сечкіна під номером 14, передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.(а.с.21)
Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на будинок № 14, розташований за адресою: Донецька
область, Словянський район, с. Богородичне, вул. Сечкіна, однак свідоцтво про право на спадщину позивачу видано не було через те, що у позивача відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок у звязку із його втратою, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 грудня 2017 року № 943/02-31.(а.с.23)
Як вбачається із відповіді приватного нотаріуса Словянського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 від 26 січня 2018 року № 63/02-14, за заявою ОСОБА_1 заведена спадкова справа № 93/2017 після померлого ОСОБА_3 та нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки KIA, модель SOUL, 2013 року випуску та земельну ділянку, розташовану в с. Богородичне Словянського району Донецької області по вул. Сечкіна під номером 14.(а.с.39-42)
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені уст. 1261-1265 цього кодексу.
Відповідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.
Згідно із розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Тобто, якщо протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця (ст.1220 ЦК) спадкоємець, який постійно проживав разом з померлим на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї, після закінчення 6 місяців із часу відкриття він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст.12961298 ЦК).
Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 328, 1261, 1225, 1268 ЦК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя
Словянського міськрайонного суду ОСОБА_6