Справа № 720/1589/17
Провадження № 2/720/157/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Лупу О.Д.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сільської ради Новоселицького району Чернівецької області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання особи такою, що втратила право на частку в майні колишнього колгоспного двору та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання особи такою, що втратила право на частку в майні колишнього колгоспного двору та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 14 жовтня 1996 року помер ОСОБА_7. Після його смерті відкрилася спадщина в тому числі на майновий пай у загальному пайовому фонді СТОВ «Тарасівці», яке розташоване на території с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області. 04 червня 2009 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, як спадкоємець по закону, внаслідок чого 04 червня 2009 року державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, якою визнано право ОСОБА_5 на спадщину на майновий пай у загальному пайовому фонді СТОВ «Тарасівці». Оскільки, відповідач ОСОБА_5 не проживав разом із спадкодавцем та спадщину протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини не прийняв, то він не мав право отримувати вказане свідоцтво, а тому просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом.

Крім того, відповідно до обліку ОСОБА_6 сільської ради станом на 1990-1991 року домоволодіння, яке розташоване по вул. Кармелюка, № 01 в с. Тарасівці Новоселицького району відносилося до категорій колгоспного типу дворів, в якому були зареєстровані та проживали четверо осіб, а саме ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (дошлюбне ОСОБА_4) І.Г.. Однак, ОСОБА_4 до 1995 року був зареєстрований та проживав у вказаному домоволодінні, але з 1996 року був знятий з реєстрації з домоволодіння та зареєстрований в іншому домоволодінні по вул. К.Ольги, № 22 в с. Тарасівці Новоселицького району. З вказаного часу із вимогою про виділення його частки з колгоспного двору він не звертався, тим самим втратив право на частку в майні колгоспного двору. Оскільки, ОСОБА_4 своєю працею і коштами не брав участі у веденні спільного господарства двору, свою частку протягом трьох років не витребував, просив визнати його таким, що втратив право на частку в майні колишнього колгоспного двору.

Таким чином, після смерті ОСОБА_7 окрім майнового паю у загальному пайовому фонді СТОВ «Тарасівці», відкрилася спадщина також на 1/3 частку домоволодіння, яке розташоване по вул. Кармелюка, № 01 в с. Тарасівці Новоселицького району. Спадщину за законом після його смерті по 1/6 частці прийняв він та дружина спадкодавця ОСОБА_8. Після смерті 26 серпня 2016 року його матері ОСОБА_8 відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння, яку він успадкував як спадкоємець за законом 1 черги. Однак, оскільки спадкодавці не отримали при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння в порядку спадкування.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов визнав, не заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що ОСОБА_5 не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та спадщину протягом шестимісячного терміну з часу смерті спадкодавця не прийняв, а звернувся до нотаріуса із відповідною заявою після 13 років з часу відкриття спадщини, який видав свідоцтво про спадщину на підставі формальної довідки сільської ради про вступив в управління та користування спадковим майном.

Представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився без поважних для суду причин.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 жовтня 1996 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-МИ № 181589 від 30 серпня 2017 року.

Із спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_7 вбачається, що заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори була подана 04 червня 2009 року ОСОБА_5 як спадкоємцем за законом.

04 червня 2009 року державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори за реєстраційним номером № 1949 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким визнано право ОСОБА_5 на спадщину після смерті ОСОБА_7 на майновий пай у загальному пайовому фонді СТОВ «Тарасівці», яке розташоване на території с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР як рівнозначні в юридичному розумінні розглядалися два способи прийняття спадщини: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

При цьому під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані, сплаті податків, страхових внесків, інших платежів, стягнення плати за оренду житлового будинку з наймачів, що мешкають у будинку за договором найму житла, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця та ін. Перелік цих дій не є вичерпним, до них відносилася і наявність у спадкоємця документів щодо спадкового майна (ощадних книжок при спадкуванні вкладів та ін.). Дії з фактичного вступу в управління спадковим майном могли бути вчинені як самим спадкоємцем, так і за його дорученням іншими особами (членами його сімї) протягом установленого законодавством шестимісячного строку.

Вчинення таких дій щодо частини спадкового майна означає прийняття спадщини в цілому (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», діючої на час відкриття спадщини).

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому при наявності документів, що підтверджують фактичний вступ (довідок, квитанцій, рахунків тощо) нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 1 січня 2004 року, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Однак, при цьому довідки про фактичний вступ спадкоємця у володіння спадщиною мають відповідати дійсності та у випадку їх заперечення іншою стороною, мають бути підтверджені іншими доказами.

У даній справі представник відповідача ОСОБА_5 показав суду, що останній протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини у її володіння не вступив, а отримавши на руки майновий пай спадкодавця через 13 років після відкриття спадщини, взяв в сільській раді формальну довідку про фактичне прийняття спадщини, на підставі чого нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1301 ЦК України, діючої на час видачі свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

За змістом розяснень, викладених у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Таким чином, підставою для оспорювання свідоцтва про право на спадщину є порушення прав інших осіб у зв'язку з видачею такого свідоцтва.

За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем по закону після смерті ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_5 спадщину після смерті спадкодавця фактично не прийняв, позов визнав та визнання ним позову не порушує права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що відповідач на мав права на спадкування після смерті спадкодавця, а тому видане нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 червня 2009 року слід визнати недійсними, що узгоджується із положенням ст. 1301 ЦК України.

Відповідно до довідки ОСОБА_6 сільської ради Новоселицького району № 2696 від 04 вересня 2017 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Кармелюка, № 01 в с. Тарасівці Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані четверо осіб, а саме ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (дошлюбне ОСОБА_4) І.Г..

Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1974 році відповідно до чинного на той час законодавства, на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в ОСОБА_6 сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння.

Відповідно до довідки ОСОБА_6 сільської ради Новоселицького району № 2697 від 04 вересня 2017 року ОСОБА_4 до 1995 року був зареєстрований та проживав по вул. Кармелюка, № 01 в с. Тарасівці Новоселицького району, але з 1996 року був знятий з реєстрації з вказаного домоволодіння та зареєстрований у домоволодінні по вул. Княгині Ольги, № 22 в с. Тарасівці Новоселицького району.

Згідно ч.1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_4 більш трьох років підряд не приймав участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору, будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребував з часу вибуття в 1995 році по сьогоднішній день, суд вважає, що він втратив частку в колгоспному дворі даного домоволодіння.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Після смерті 14 жовтня 1996 року ОСОБА_7 відкрилася спадщина на 1/3 частку вказаного домоволодіння.

З витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 7 від 05 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 був чоловіком ОСОБА_8.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-МИ № 34886 від 24 вересня 1974 року ОСОБА_7 був батьком позивача.

З свідоцтва про шлюбу серії І-МИ № 3446042 від 27 березня 1993 року вбачається, що позивач після укладання шлюбу змінив своє прізвище з «Надточій» на «Москал».

Спадщину після смерті ОСОБА_7 своєчасно як спадкоємці за законом 1 черги по 1/6 частці спадкового майна прийняли позивач ОСОБА_3 та дружина спадкодавця ОСОБА_8, які на час смерті спадкодавця постійно проживали разом із ним та тим самим в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини вступили у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою ОСОБА_6 сільської ради Новоселицького району № 2870 від 27 вересня 2017 року.

26 серпня 2016 року ОСОБА_8 померла.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається з вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина 1/2 частку домоволодіння, яка складається з 1/3 частки домоволодіння, яка належала їй як члену колишнього колгоспного двору та 1/6 частки домоволодіння, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_7.

З свідоцтва про народження серії І-МИ № 34886 від 24 вересня 1974 року вбачається, що спадкодавець ОСОБА_8 була матірю позивача.

Спадщину після смерті ОСОБА_8 як спадкоємець за законом 1 черги позивач прийняв своєчасно, звернувшись протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Однак, у звязку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними зареєстрованих належним чином правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом 1 черги після смерті своїх батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, спадщину прийняв своєчасно та інших спадкоємців немає, то право власності на спадщину слід визнати за ним.

На підставі ст.ст. 321, 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1261, 1268-1270, 1301 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 126, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 червня 2009 року, видане державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори за реєстраційним номером № 1949 на майновий пай у загальному пайовому фонді сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Тарасівці», яке розташоване на території с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області на імя ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7.

Визнати колишнього члена колгоспного двору ОСОБА_4 таким, що втратив право на частку в майні колишнього колгоспного двору домоволодіння, яке розташовано по вул. Кармелюка, № 01 в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області.

Визнати право власності ОСОБА_3 на 2/3 частки домоволодіння, яке складається з житлових будинків літера «А», «Б», літніх кухонь літера «В», «Г», сараїв літера «Д», «Е», «Є», вбиральні літера «Ж», колодязя № 1, огорожі № 2,3 та яке розташовано по вул. Кармелюка, № 01 в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області, а саме на 1/6 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_7 та на 1/2 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_8.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: