Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/2453/17
Номер провадження: 2/511/106/18
13 лютого 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Іванова О. В.,
секретаря судового засідання Кирилової І.В.,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в м. Роздільна, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ надання адміністративних послуг Апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником домоволодіння за вищезазначеною адресою на підставі договору купівлі - продажу від 15.12.2005 року.
В належному позивачці будинку, на правах члена сім'ї зареєстрована її донька - відповідач ОСОБА_2, яка веде безпорядний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, за місцем реєстрації не проживає. На підставі рішення Роздільнянського районного суду від 20.09.2017 року ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. Після цього дитина залишилася проживати з бабусею в спірному будинку. З 2014 року на протязі трьох років ОСОБА_2 за місцем реєстрації не з'являлася. У добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, у зв'язку з чим позивач не може отримати субсидію на опалення, тому своїми діями відповідач порушує її права як власника домоволодіння.
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів.
Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Враховуючи, що внесенні зміни до ЦПК України набрали чинності 15 грудня 2017 року, суд вважає розглянути справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
В судове засідання позивач не прибула, була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с.14). Надала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та справу розглянути у її відсутність. У разі неявки до суду належно сповіщеного відповідача без поважної причини не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення по справі. (а.с.22).
Відповідач до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за адресою свого фактичного проживання (а.с.20), поважної причини неявки суду не повідомила, заперечень, пояснень щодо позову не надавала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ст. 128 ч. 11 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, отже враховуючи, що судом були виконанні вимоги ч.11 ст.128 ЦПК України, суд вважає його таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та визнає його неявку з неповажних причин.
Окрім того позивачем, відповідач ОСОБА_2 була сповіщена шляхом оголошення до газет «Урадовий кур'єр» та «Одеські вісті».(а.с.31-40).
Третя особа до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.19). Надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.25).
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.22, 23).
У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу будинку від 15.12.2005 року, посвідченого нотаріусом Івановою А.Й., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.01.2006 року та зареєстроване з 07.02.2017 року (а.с.10;11;12;13;14).
За повідомлення виконавчого комітету Роздільнянської міської ради від 07.11.2017 року за № 4239, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та її склад сім'ї складає: під опікою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, 2005р.н., онука ОСОБА_3, 2009р.н. (а.с.18).
Згідно відповіді на запит суду, наданої виконавчого комітету Роздільнянської міської ради, відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
Реєстрація відповідача в спірному будинку з 09.02.2009 року підтверджується копією домової книги.(а.с.15-17).
На звернення позивача до виконавчого комітету Роздільнянської міської ради 26.10.2017 року, щодо встановлення не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації, був складений Акт комісії виконавчого комітету в складі заступника міського голови Петрова Д.В., начальника відділу ЖКГ містобудування та архітектури Соловйова О.В., спеціалиста І категорії апарату виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Крилова К.Ю., яким підтверджено не проживання відповідача за місцем реєстрації та відсутність будь - яких її речей в будинку.(а.с.19-20).
З письмових пояснень сусідів встановлено, що ОСОБА_2, не проживає по вищезазначеній адресі багато років і на даний час її місце знаходження нікому не відомо. Сусіди ОСОБА_10,(мешкає АДРЕСА_2) та ОСОБА_11АДРЕСА_3) підтвердили це своїми підписами в письмових поясненнях.(а.с.21;22).
Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав відносно своєї дитини ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.6-9).
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.
Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Таким чином, виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Також судом з'ясовано, що відповідач яка являється донькою ОСОБА_1 не проживає на даний час в будинку з 2014 року, що належить позивачу, тобто більше трьох років без поважної причини. Майна відповідача в цьому будинку немає. Поштова кореспонденція надіслана відповідачу за адресою: АДРЕСА_1
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Позивачем доведено, що реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює об'єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим слід усунути ОСОБА_1, перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
За викладених обставин, позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 263-265, 280-282 ЦПК України(в новій редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ надання адміністративних послуг Апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй власністю: домоволодінням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 відповідачем ОСОБА_2.
Визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в домоволодінні ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1
Вказане рішення є підставою для звернення до відділу надання адміністративних послуг Апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1
Відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О. В. Іванова