Справа № 200/9591/15ц
Провадження №2/200/1143/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі Агашаріфовій В.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просила поділити спільне майно подружжя наступним чином: визнати право власності на 1/2 частини квартири № 30, що знаходиться в м.Дніпропетровську по вул.. Благоєва, секція 1, будинок 7 за ОСОБА_1; визнати право власності на 1/2 частини квартири № 30, що знаходиться в м.Дніпропетровську по вул. Благоєва, секція 1, будинок 7 за ОСОБА_2.

В обґрунтовання позовних вимог зазначено, що 05.05.2012 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, актовий запис №149. Зазначено, що сторони з 2003 року проживали однією сімєю, вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. 15.03.2007 року, коли сторони вже фактично проживали однією сімєю понад чотири роки, ОСОБА_3 набув у власність квартиру за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Благоєва, секція 1АДРЕСА_1. Вказана квартира була придбана у непридатному для проживання стані без ремонту та меблів. Позивачем зазначено, що після народження дитини, у 2013 році, за кошти Позивача у квартирі було здійснено капітальний ремонт, придбані нові меблі та сучасна техніка. З посиланням на ст.ст.60, 71 СК України звернулась до суду з позовом.

В судове засідання представником позивача надано заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розряду справи не звертався.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 15.03.2007 року відповідачем ОСОБА_2 придбано за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нерухоме майно квартиру за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Благоєва, секція 1АДРЕСА_1. Договір посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 2608.

05 травня 2012 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби ДМУЮ, актовий запис №149.

На підтвердження факту спільного проживання однією сімєю без укладення шлюбу з 2003 року позивачем жодного доказу не представлено. Особисті дані паспорту позивача, копії якого долучено до матеріалів справи, свідчать про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за іншою адресою.

У відповідності до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу, тобто і вимоги вищезазначених статей 60, 63, 65 Сімейного кодексу.

Відповідно ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Верховний Суд України у постановах від 25 листопада 2015 року, 12 жовтня 2016 року висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, слід дійти висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки спірне нерухоме майно придбано відповідачем до укладення шлюбу з позивачем, що підтверджується зібраними по справі доказами. В свою чергу позивачем не надано доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сімєю з відповідачем без укладення шлюбу на моменту придбання квартири № 30, що знаходиться в м.Дніпропетровську по вул.. Благоєва, секція 1, будинок 7, а також участі позивача у придбання вказаного майна коштами або працею в набутті майна.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 81, 141, 263, 265, 274 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Судовий збір не відшкодувати.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова