Справа № 477/1876/17
Провадження № 2-н/477/4/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Семенова Л.М., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за використану електроенергію, -

ВСТАНОВИВ :

26.09.2017 року ПАТ "Миколаївобленерго" звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 389,32 грн.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заяви про видачу судового наказу подаються до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

В порядку досудової підготовки, відповідно до ч.5 ст. 165 ЦПК України, 27.09.2017 року до реєстратора Галицинівської сільської ради здійснено запит щодо місця реєстрації боржника. У звязку із тривалим ненадходженням даних здійснено запит повторно 24.10.2017 року, в той же час відомості надані суду так і не були.

17.01.2018 року запит щодо місця реєстрації боржника направлено до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області. Відповідно до отриманих 29.01.2018 р. відомостей боржник померла.

Для перевірки цих даних судом здійснено запит до органу реєстрації актів цивільного стану громадян, та 07 лютого 2018 року отримано копії актового запису та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, згідно яких ОСОБА_1 померла 03 січня 2015 року, актовий запис про смерть № 2 від 06.01.2015 р.

За правилами п.4 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Згідно ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обовязки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Відповідно до ч.1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Із положень частини першої та другої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобовязанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу, а усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього так само, як вони були обовязкові для особи, яку він замінив.

Проте процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Процесуальне правонаступництво між боржником та його спадкоємцями у порядку ст.55 ЦПК України допускається, якщо на момент прийняття справи до свого провадження цивільна правоздатність боржника не припинилася, а тому спадкоємці померлого боржника у даному, конкретному, випадку не є його процесуальними правонаступниками у цій справі, а наявність правонаступництва у матеріальних правовідносинах має вирішуватися за позовом, заявленим безпосередньо до спадкоємців боржника.

Тож, із системного аналізу зазначених норм права випливає, що чинним законодавством України не передбачено можливості розгляду заяви про видачу судового наказу щодо особи, яка на час такого звернення стягувача до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ч. 4ст. 25 ЦК України припинилася, а також те, що порушений відносно фізичної особи, яка померла, цивільний процес не допускає процесуального правонаступництва.

Враховуючи, що ОСОБА_1 померла 03.01.2015 р. , тобто ще до звернення стягувача із заявою про видачу судового наказу, беручи до уваги особливості наказного провадження, що передбачені цивільним процесуальним законодавством України, приходжу до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно із ч.2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.4 ч.1 ст. 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 165, 166, 258, 259, 260, 261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» боргу за використану електроенергію - відмовити з підстави, передбаченої п.4 ч.1 ст. 165 ЦПК України.

Розяснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.4 ч.1 ст. 165 ЦПК, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала згідно ч.2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 15 (пятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Семенова