АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1609/6645/12 Номер провадження 22-ц/786/339/18Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача адв. ОСОБА_2.

представника позивача адв. ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» в особі ліквідатора -арбітражного керуючого ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2012 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» (далі - ТОВ фірма «Консоль ЛТД») про визнання права власності на квартиру.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 05.12.2005 року він уклав з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договір пайової участі у фінансуванні будівництва №4464/62-186(р) житлового комплексу у смт. Восход у м. Ялта та 20 березня 2012 року сторонами укладено додаткову угоду до вказаного Договору, відповідно до п.1.1 якої позивач та відповідач зобовязувались спільно діяти без створення юридичної особи, на підставі обєднання своїх пайових внесків для досягнення спільної мети будівництва та введення в експлуатацію багатоквартирного будинку по вул. Артема, 21 у м. Полтава.

Зазначає, що, згідно пункту 3.1 Договору з урахуванням умов додаткової угоди від 20.03.2012 року пай складає суму, еквівалентну 59000,00 дол. США, у гривнях по офіційному курсу НБУ на момент оплати поетапно.

Вказує, що сума паю в повному обсязі ним була сплачена на рахунок ТОВ фірми «Консоль ЛТД», та, згідно пункту 3.2. Договору з урахуванням умов додаткової угоди від 20.03.2012 року відповідач зобов'язаний після закінчення будівництва зі створеної спільної часткової власності у вигляді нерухомого майна, виділити у натурі його частку у вигляді 2-кімнатної квартири №64 на 5-му поверсі загальною проектною площею 70,90 кв.м.

Згідно умов ч.3 ст.364 ЦК України договори про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню. Проте, незважаючи на повне виконання позивачем умов договору, відповідач не виконує своїх обов'язків, щодо передачі йому квартири.

З урахуванням наведеного прохав визнати за ним (ОСОБА_5Я.) право власності на квартиру №64 загальною площею 70,90 кв.м., яка розташована на пятому поверсі у житловому будинку по вул. Артема, 21 у м. Полтаві; вирішити питання судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2012 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 2-кімнатну квартиру №64 у будинку по вул. Артема, 21 у м. Полтаві.

Визначено, що рішення підлягає державній реєстрації в ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» на користь ОСОБА_5 3219,00 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі на рішення суду ТОВ фірма «Консоль ЛТД» в особі ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_4, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, судова повістка про дату призначення судового засідання до ТОВ фірми «Консоль ЛТД» не надходила.

Вказують на непідсудність даної справи Київському районному суду м. Полтави, оскільки ухвалою Господарського суду АРК від 16 липня 2012 року у справі №502-4/2325-2012 порушено провадження про банкрутство відносно ТОВ фірма «Консоль ЛТД», про що внесено відомості до ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Також, апелянт посилається на норми ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», згідно якої визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Окрім того, зауважують, що позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено факту порушення його прав неправомірними діями відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, 05.12.2005 року між позивачем та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» було укладено договір №4464/62-186(р) пайової участі у фінансуванні будівництва житлового комплексу у смт. Восход у м. Ялта (2 черга) (а.с.5-6).

20.03.2012 року ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_5 уклали додаткову угоду до договору №4464/62-186(р), в якій уточнили основні суттєві умови договору, зокрема п.1.1 виклали в наступній редакції: «учасники по даному договору без створення юридичної особи, на підставі обєднання своїх пайових внесків зобовязуються спільно діяти для досягнення спільної мети: проектування, будівництва та введення в експлуатацію багатоквартирного будинку по вул. Артема, 21 у м. Полтава…» (а.с.7).

Вказаною додатковою угодою (п.31.) також визначено, що ОСОБА_5 бере участь у фінансуванні будівництва жилого будинку за адресою: вул. Артема, 21 у м. Полтава (1 черга) в розмірі 59000,00 дол. США та по закінченні будівництва пайовику виділяється його частка в натурі у виді 2-кімнатної квартири №64 на другому поверсі загальною проектною площею 70,90 кв.м.

Відповідно до квитанції від 14.12.2005 року ОСОБА_5 було в повному обсязі виконано умови договору від 05.12.2005 року та додаткової угоди до даного договору від 20.03.2012 року та сплачено на користь ТОВ фірми «Консоль-ЛТД» кошти в розмірі 297950,00 грн., що на момент сплати було еквівалентно 59000,00 дол. США (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що позивач є власником майна, яке виникло в нього внаслідок спільної діяльності щодо створення цього майна, та, з урахуванням вимог ст.ст. 328, 361, 392, 1130 ЦК України визнав за позивачем право власності на це майно.

Такі висновки місцевого суду не в повній мірі відповідають обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до Витягу з рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради «Про затвердження актів державних комісій по прийманню в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» від 30 грудня 2008 року №465 було затверджено акт державної комісії по прийманню в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, в тому числі житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціального призначення по вул. Артема, 21 (1 черга). Замовник ТОВ фірма «Консоль ЛТД» (а.с.14).

Пунктом 9.4 договору пайової участі у фінансуванні будівництва від 05.12.2005 року №4464/62-186(р), визначено, що оформлення документів на право власності на «частку пайовика» проводиться після повної сплати паю в найбільш зручний для учасників і в передбаченому законодавством України порядку за можливості оформлення додатково до даного договору про спільну діяльність по пайовій участі в будівництві нотаріально завіреного договору купівлі-продажу зі сплатою можливих податків, зборів, інших обовязкових платежів пайовиком. Строки оформлення документів відповідають особливостям діючого законодавства.

Згідно довідки ТОВ фірма «Консоль-ЛТД» від 11.04.2012 року №145, виданої ОСОБА_5, ним, відповідно до Договору пайової участі у фінансуванні будівництва від 05.12.2005 року №4464/62-186(р) по обєкту вул. Артема, 21 (1 черга), дійсно виплачено повну вартість паю у вигляді: 2-кімнатної квартири №64, загальною площею 70,90 кв.м. в сумі 297950,00 грн., що є еквівалентним 59000,00 дол. США (а.с.9).

11.04.2012 року ТОВ фірма «Консоль-ЛТД» та ОСОБА_5 підписали акт приймання-передачі про виконання Договору пайової участі у фінансуванні будівництва від 05.12.2005 року №4464/62-186(р), в якому зазначено та погоджено сторонами, що фірма виконала свої договірні зобовязання і надала 2-кімнатну квартиру №64 на 5-му поверсі, загальною площею 70,90 кв.м. по вул. Артема, 21 м. Полтава ОСОБА_5 (а.с.10).

При цьому, ТОВ фірма «Консоль ЛТД» зобовязувалась після закінчення будівництва зі створеної спільної часткової власності у вигляді нерухомого майна, виділити у натурі його частку у виді 2-кімнатної квартири №64 на 5-му поверсі загальною площею 70,90 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що пайовиком ОСОБА_5, взяті на себе зобовязання щодо внесення грошових коштів на загальну суму 297950,00 грн., що є еквівалентним 59000,00 дол. США (п.3.1 договору) виконано, що підтверджується квитанцією від 14.12.2005 року (а.с.8), а ТОВ фірма «Консоль ЛТД» на виконання своїх договірних зобовязань надала ОСОБА_5 2-кімнатну квартиру №64 на 5-му поверсі загальною площею 70,90 кв.м.по вул. Артема, 21 у м. Полтаві., про що складено акт від 11.04.2012 року про виконання умов договору пайової участі в будівництві.

Проте, як убачається з листа ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 03.07.2012 року №7720, позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на вказану квартиру у звязку з невідповідністю наданих ОСОБА_5 документів, а саме: Договору пайової участі у фінансуванні будівництва від 05.12.2005 року №4464/62-186(р)вимогам чинного законодавства (а.с.13).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як убачається з п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

З аналізу наведених норм права, умов договору пайової участі у фінансуванні будівництва від 05.12.2005 року №4464/62-186(р) та додаткової угоди до нього від 20.03.2012 року, враховуючи вимоги ст.1130 ЦК України, ст.235 ЦК України та ту обставину, що додаткова угода до договору була укладена через чотири роки після введення будинку в експлуатацію, колегія суддів, приходить до висновку, що фактично між сторонами мав місце договір купівлі-продажу майнових прав на новостворене майно. При цьому, законодавством України не передбачено обовязкової нотаріальної форми для вчинення договору купівлі -продажу майнових прав (лист державної реєстраційної служби України від 27.11.2013 року № Ч-3561-05).

Відповідно до вищевикладеного, при вирішенні спору необхідно застосувати правила, які регулюють набуття права власності на новостворене майно на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, та враховувати, що згідно з цим договором Позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що на час вирішення спору позивач ще не набув право власності на спірну квартиру, а тому місцевий суд при вирішенні спору невірно застосував вимоги ст.392 ЦК України.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги в частині невірного застосування місцевим судом вимог ст.392 ЦК України є вірними, рішення місцевого суду в зазначеній частині необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на вказану норму права як підставу для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти.

Порядок оформлення права власності на новостворений обєкт після прийняття такого обєкта до експлуатації врегульовано нормами ст.331 ЦК України та положеннями ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, позивач звернувся до ПП ПБТІ «Інвентаризатор», яке на час звернення виконувало функції державного реєстратора прав на обєкти нерухомості, для оформлення права власності на квартиру (а.с.13), однак йому було відмовлено в звязку з невідповідністю наданих ОСОБА_5 документів, а саме: Договору пайової участі у фінансуванні будівництва від 05.12.2005 року №4464/62-186(р)вимогам чинного законодавства. Також, у даній відповіді було розяснено право ОСОБА_5 на звернення до органу місцевого самоврядування з проханням оформити право власності та можливість вирішення даного питання в судовому порядку.

У відповідності до вимог ст.55 Конституції України, ст.ст.6, 13 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожному громадянину гарантується ефективний спосіб захисту порушеного права в спосіб який відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

З урахуванням наведеного, зокрема, факту того, що спірний обєкт нерухомості введений в експлуатацію, проте позивач позбавлений можливості в установленому законом порядку на підставі договору про набуття майнових прав на нього, зареєструвати за собою право власності, а судове рішення про визнання права власності є підставою для реєстрації права власності реєстраційною службою, колегія суддів приходить до висновку, що визнання судом права власності за ОСОБА_5 на спірну квартиру не суперечить вимогам вищезазначених нормативних актів та спрямоване на захист прав та інтересів сторін у справі, а тому є правомірним.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції порушив правила підсудності даного спору, оскільки ухвалою Господарського суду АРК від 16.07.2012 року у справі №502-4/2325-2012 порушено провадження про банкрутство відносно ТОВ фірма «Консоль ЛТД», а тому за нормою ч.4 ст.10 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, є безпідставними з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у тій редакції, на яку посилається ліквідатор ТОВ фірма «Консоль ЛТД» і яка визначає господарську підсудність усіх майнових спорів з вимогами до боржника щодо якого порушена процедура банкрутства, набрала чинності з 01 січня 2013 року згідно Закону України №5518-VI від 16 грудня 2012 року, тобто після ухвалення рішення судом. При цьому, оскільки дану справу було порушено та винесено рішення по ній до 01.01.2013 року в порядку цивільного судочинства, то жодних порушень правил підсудності колегією суддів не вбачається.

Окрім цього, апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження того, що у 2012 році господарським судом дійсно було порушено провадження про банкрутство відносно ТОВ фірма «Консоль ЛТД». Наявна у матеріалах справи Постанова господарського суду Київської області від 04.08.2016 року не може бути доказом на підтвердження того, що ухвалою Господарського суду АРК від 16.07.2012 року у справі №502-4/2325-2012 порушено провадження про банкрутство відносно ТОВ фірма «Консоль ЛТД».

Посилання апелянта на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки судова повістка про дату призначення судового засідання до ТОВ фірми «Консоль ЛТД» не надходила, є безпідставними та спростовуються наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення ТОВ фірма «Консоль ЛТД» (за адресою: вул. Бородіна, 16, м. Сімферополь, 95022) поштового відправлення, а саме: судової повістки про признання судового засідання на 13:30 год. 17.09.2012 року та позовної заяви (а.с.22).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

У відповідності до п.п.2,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.2,3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т АН О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» в особі ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2012 року, - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на норму ст.392 Цивільного Кодексу України, як на підставу для задоволення позову.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1