Справа № 628/301/18
Провадження №2-н/628/17/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2018 року Суддя Куп'янського міськрайонного суду Харківської області Шиховцова А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові сумі заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з Комунального підприємства «Військове містечко»,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Комунального підприємства «Військове містечко» заборгованості: по заробітній платі в розмірі 9657, 42 грн.; 11495,75 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні; 176, 20 грн. - судового збору та 600, 00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові сумі заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

За вимогою про стягнення з Комунального підприємства «Військове містечко» нарахованої, але не виплаченої працівникові сумі заробітної плати за період з 01 червня 2017 року по 09 жовтня 2017 року у розмірі 9657, 42 грн. судом видано судовий наказ.

Разом з тим, з іншої частини заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник просить видати судовий наказ про стягнення з Комунального підприємства «Військове містечко» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11495,75 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні; 176, 20 грн. - судового збору та 600, 00 грн. витрат на правову допомогу.

Із змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявником проведено розрахунок вищевказаного розміру середнього заробітку самостійно. При цьому розрахунок проведено без урахування позиції щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134 та яка зводиться до того, що згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Так, згідно ст. 117 КЗпП України, на яку посилається заявник у заяві про видачу судового наказу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, при розгляді даного питання в наказному провадженні, з урахуванням доданих до заяви про видачу судового наказу документів, суд фактично позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність спору про розмір належних звільненому працівникові сум, а також всі обставини та підстави для правильного та обєктивного розгляду.

Отже, із поданої заяви не вбачається виникнення у заявника безспірного права грошової вимоги саме на ту суму середнього заробітку, яка вказана у заяві про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 в частині стягнення з Комунального підприємства «Військове містечко» середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Також, суд зазначає, що згідно п.п.1),2) ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд, може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 600 грн. також не є безспірними.

Заявником по справі сплачений судовий збір у розмірі 176,20 грн. за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (пункт 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняє від сплати судового збору лише у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, що узгоджується з судовою практикою щодо необхідності сплати судового збору за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і міститься в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розглдяу цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року по справі № 276/759/16, від 14 червня 2017 року по справі № 569/6583/16).

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 163, 164, 165, 166, 167 ЦПК , України, суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з Комунального підприємства «Військове містечко» середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Роз'яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Крім того, заявник має право звернутися до суду з аналогічними вимогами в спрощеному позовному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.О.Шиховцова