АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/505/2018 БорисоваО.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року місто Київ

справа №755/1957/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Пікуль А.А.

секретар - Волошин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Гордона Олексія Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року ухвалене під головуванням судді Астахової О.О. по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 92852,89 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 02 листопада 2015 року 2135034,01 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 74972,90 доларів США; заборгованості за відсотками - 12600,82 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3137,64 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2141,53 доларів США. А також просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 32025,51 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 31 травня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту №028/25-198, згідно з яким відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100000 доларів США, зі сплатою 13,00 відсотків річних.

Погашення кредиту та сплата нарахованих процентів повинна була здійснюватися щомісячно до 31 числа рівними сумами коштів урозмірі 1504,65 доларів США (ануїтетними платежами) з кінцевим терміном повернення до 31 травня 2017 року.

Відповідно до договору про внесення змін №1 до договору кредиту №028/25-198 від 19 березня 2009 року збільшено строк кредитування до 31 травня 2022 року та змінено графік погашення кредиту.

Позивач зазначав, що банк свої зобов'язання виконав належним чином, надавши відповідачукредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року об'єднано позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (справа №755/1957/16-ц) з позовними вимогами ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору, договору іпотеки недійсним (справа №755/1253/17-ц) в одне провадження та присвоєно справі загальний номер №755/1957/16-ц.

Позивач за об'єднаним позовом ОСОБА_3 у своїй позовній заяві просила суд визнати недійсним договір кредиту №028/25-198 від 31 травня 2007 року, укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та нею з моменту укладення, а також визнати недійсним Іпотечний договір №028/15-269 від 31 травня 2007 року з моменту укладення.

Мотивуючи свої вимоги тим, що при укладенні та протягом дії оспорюваних договорів банком не дотримані та грубо порушені встановлені законодавством України імперативні вимоги Законів України та приписи Національного банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо дотримання істотних умов договору у наданні позичальнику об'єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту; банк не повідомив споживача перед укладанням договору переваг та недоліків запропонованої схеми кредитування; банк не надав розрахунку реальної процентної ставки та значення абсолютного здороження кредиту; відсутня сукупна вартість кредиту, що визначається як істотна умова кредитного договору,

Вказувала, що кредитний договір за своїм змістом не відповідає вимогам законодавства України, порушує її права та законні інтереси, як споживача фінансових послуг. Крім того, відбулось порушення її прав щодо отримання інформації про основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, що мають бути розкриті до укладення договору.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без задоволення.

Позов ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» - Гордон О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Вказував, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги розрахунок заборгованості відповідача, що був наданий банком, оскільки з вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 отримала грошові кошти, сплачувала заборгованість проте не в повному обсязі, що і стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду.

Зазначав, що при ухваленні рішення судом не було досліджено матеріали справи у повному обсязі, не конкретизовано, яка саме сума сплачених коштів не була зарахована або зарахована з порушенням встановленої п.2.5 кредитного договору черговості та не вказано, по яких конкретних періодах та сумах є невідповідність.

Посилався на те, що позичальником за весь час користування кредитом у рахунок погашення основного боргу було сплачено 25027,10 доларів США, в рахунок погашення відсотків було сплачено 81200,89 доларів США. Інші платежі, які здійснювалися позичальником, могли бути зараховані в рахунок погашення пені, штрафів, комісій та інших супутніх витрат, які передбачені кредитним договором, договорами забезпечення та страхування.

Висновок суду про зарахування коштів на особові рахунки обліку не у повному обсязі не підтверджений доказами та здійснений судом без наявності на те спеціальних економічних знань та без проведенння розрахунків.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

ВідповідачОСОБА_3 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правильність розрахунку за кредитним договорм на підтвердження розміру заявлених позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, суд першої інстанції посилався на те, що дані вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту №028/25-198, згідно з яким відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100000 доларів США, зі сплатою 13,00 відсотків річних.

Погашення кредиту та сплата нарахованих процентів повинна була здійснюватися щомісячно до 31 числа рівними сумами коштів у розмірі 1504,65 доларів США (ануїтетними платежами) з кінцевим терміном повернення до 31 травня 2017 року.

Відповідно до договору про внесення змін №1 до договору кредиту №028/25-198 від 19 березня 2009 року сторони дійшли згоди щодо встановлення загального терміну кредитування - 180 місяців та встановили, що основний борг станом на 31 березня 2009 року становить 90505,20 доларів США, у зв'язку з цим внесли зміни до тексту договору кредиту, а саме: п.п.1.1.1. та 1.1.2. виклали в наступній редакції:

п.п.1.1.1 - починаючи з 19 березня 2009 року графік погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем заключення додаткової угоди, починальник щомісячно, 31 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 1191, 48 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 31 травня 2022 року, на умовах визначених цим договором (п.п.1.1.2.).

За пунктом 2.4.1 договору кредиту сплата відсотків здійснюється на рахунок НОМЕР_1 в Дарницькому відділенні Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» до 31 числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані відсотки.

Положенням п.2.5 договору кредиту передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в наступній черговості:

-прострочена заборгованість за процентами;

-прострочена заборгованість за основним боргом;

-строкова заборгованість за нарахованими процентами;

-строкова заборгованість за основним боргом;

-пеня за порушення строків повернення основної заборгованості та сплати процентів;

-штрафні санкції.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №028/25-198 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 31 травня 2007 року укладений іпотечний договір №028/15-269, згідно умов якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1.

Свої зобов'язання позивач виконав належним чином, зарахувавши на рахунок ОСОБА_3 100000 доларів США, однак остання в супереч умов кредитного договору здійснювала свої зобов'язання не належним чином у зв'язку із чим у неї утворилась заборгованість.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ст. ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи існує невідповідність розрахунку заборгованості, який був наданий позивачем в обґрунтування позовних вимог, із долученими виписками по особовому рахунку НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та заявами на переказ готівки.

Відповідно дорозрахунку заборгованості за кредитним договором №028/25-198 від 31травня 2007 року станом на 02 листопада 2015 року у ОСОБА_3виникла заборгованість у розмірі 92852,89 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 2135034,01 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 74972,90 доларів США; заборгованості за відсотками - 12600,82 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3137,64 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2141,53 доларів США (т.1 а.с. 5-8).

З даного розрахунку вбачається, що відповідачем сплачено 25027,10 доларів США по тілу кредиту та 81200,89 доларів США - відсотки за його користування, а всього 106227,99 доларів США.

При цьому, відповідно до наданих виписок по особовому рахунку НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №028/25-198 від 31травня 2007 року відповідач сплатила та зараховано 117020,55 доларів США.

Як вбачається із досліджених судом заяв на переказ готівки за 2007-2014 роки відповідачем сплачено на виконання умов договору №028/25-198 від 31травня 2007 року 153070,29 доларів США (т.2 а.с.1-91).

Заява на переказ готівки в силу ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п.2 глави 2 Розділу III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року №337 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року №768/8089 є первинним бухгалтерським документом, який фіксує факт здійснення бухгалтерської операції, як обліковий документ має юридичну силу, не потребує подальших пояснень і деталізації, а отже є належним та допустимим доказом суми фактично сплаченої заборгованості за кредитом.

Твердження апелянта про те, що за кредитом сплачено 106227,99 доларів США грунтуються лише на даних розрахунку заборгованості та довідки, яка долучена до апеляційної скарги.

Однак, у матеріалах справи відсутні графіки погашення заборгованості по кредиту окремо за основним боргом (тілом) та окремо за нарахованими відсотками, за договором про внесення змін №1 від 19 березня 2009 року до договору кредиту №028/25-198 від 03 травня 2007 року, що не дає суду можливості встановити правильність розподілу сплачених коштів (платежів) за основним боргом та відсотками за договором про внесення змін №1 від 19 березня 2009 року.

Відповідно до ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

З квитанцій позичальника на погашення заборгованості та розрахунку заборгованості наданого позивачем станом на 02 листопада 2015 року за договором кредиту №028/25-198 від 31 травня 2007 року вбачається затримки зарахування та розподілу сплачених коштів (частини сплачених коштів) у дату внесення платежу на погашення, починаючи з 27 червня 2007 року, тобто внесені позичальником кошти для погашення заборгованості по кредиту (в т.ч. основної заборгованості, нарахованих відсотків, простроченої заборгованості) зараховано банком у погашення не в дату внесення коштів або не в повному обсязі, в результаті чого утворювався залишок нерозподілених коштів.

Позивачем в якості доказу обґрунтування суми боргу за кредитним договором надані виписки по рахункам НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, що є регістрами аналітичного обліку операцій за кредитом (т.2 а.с.92-250, т.3 а.с.1-57).

Вказані виписки містять інформацію щодо суми коштів, яка зарахована позивачем на внутрішньобанківські рахунки в рахунок погашення заборгованості за кредитом та нарахованими процентами.

Як вбачається з виписок по рахунках у результаті розподілу банком грошових коштів на три рахунки НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 відбувалася затримка зарахування та розподілу сплачених коштів (частини сплачених коштів) у дату внесення платежу на погашення, починаючи з 27 червня 2007 року, що свідчить про утримання з позичальника додаткових нарахувань по відсотках, які збільшують фактичну вартість кредиту.

Доводи апелянта про те, що суд не взяв до уваги розрахунок заборгованості відповідача, що був наданий банком, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з наданого розрахунку банку станом на 02 листопада 2015 року встановлена невідповідність залишків основної заборгованості по кредиту в колонці «Заборгованість за кредитом (залишок) в валюті кредиту» залишкам основної заборгованості в колонці «Залишок заборгованості по кредиту», на які згідно розрахунку банку нараховувалися відсотки по кредиту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, є виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні і документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час і здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку у господарських операціях.

На підтвердження своїх заперечень стороною відповідача був наданий висновок за результатами проведення економічного дослідження від 16 січня 2018 року №211/01/2018, відповідно до якого встановлена невідповідність розрахунку заборгованості за договором кредиту №028/25-198 від 31 травня 2007 року станом на 02 листопада 2015 року умовам кредитного договору (в т.ч. в частині дотримання банком графіків погашення платежів по тілу та відсоткам), первинним документам та випискам банку щодо зарахування коштів у погашення заборгованості, встановлено затримки зарахування та розподілу сплачених коштів (частини сплачених коштів) у дату внесення платежу на погашення, починаючи з 27 червня 2007 року, що свідчить про утримання з позичальника додаткових нарахувань по відсотках, які збільшують фактичну вартість кредиту.

При цьому представником ПАТ «Укрсоцбанк» доказів на спростування висновку судового експерта за результатами проведення економічного дослідження надано не було.

Представником позивача також не було надано пояснень та обґрунтувань щодо розбіжностей між сумою, яка була сплачена відповідачем згідно заяв на переказ готівки за 2007-2014 роки у розмірі 153070,29 доларів США, сумою, яка вказана у випискахпо особовому рахунку НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у розмірі 117020,55 доларів США, яка надійшла від позичальника та сумою, зазначеною у розрахунку заборгованості про сплату ОСОБА_3 боргу у розмірі 106227,99 доларів США.

Доводи апелянта про те, що кошти, які були сплачені відповідачем та не відображені у розрахунках та у виписках по особовому рахунку могли бути направлені на сплату комісій, штрафів пені, страхових платежів, колегія суддів вважає надуманими, оскільки зазначені платежі сплачуються виключно у гривні за окремими платіжними документами (заявами на переказ готівки, платіжними дорученнями у гривнях) та зарахування коштів відбувається у порядку черговості.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником позивача не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором на підтвердження розміру заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про зарахування коштів на особові рахунки обліку не у повній мірі є надуманим, не підтверджений доказами та здійснені судом без наявності на те спеціальних економічних знань та проведених розрахунків колегія суддів відхиляє, оскільки у судовому засіданні апеляційного суду сторонам було роз'яснено право заявити клопотання про призначення по справі судово-бухгалтерської експертизи, однак представник позивача зазначив, що заявляти клопотання про проведення даної експертизи для встановлення розміру заборгованості відповідача він не буде, оскільки вважає, що у матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №028/25-198 від 31 травня 2007 року.

Оскільки, неможливо становити порядок розподілу сплачених ОСОБА_3 грошових коштів та суму заборгованості останньої за кредитним договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк».

Щодо законності рішення в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними договору кредиту та договору іпотеки, слід зазначити наступне.

Так, в силу вимог ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

У п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.16 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 як на підставу позову посилалася на те, що укладені між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та нею оскаржувані договори слід визнати недійсними, оскільки вони суперечапть вимогам Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про банки і банківську діяльність» так, як при укладенні договорів, банк не надав позичальнику повної та доступної інформації про сукупну вартість кредиту, що є істотною умовою договору.

Як убачається із договору кредиту та іпотечного договору, ОСОБА_3 була ознайомлена з умовами кредитування та погодилась із ними, підписавши договори без зауважень, отримала кошти в розмірі 100000,00 доларів США, здійснювала погашення кредиту та відсотків за його користування і лише у 2017 році, тобто через десять років після отримання кредиту, заявила позовні вимоги про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними.

Кредитним договором № 028/25-198 від 31травня 2007 року визначена фіксована сума грошових коштів, яка мала сплачуватись боржником протягом 10 років, а саме 1504,65 доларів США з кінцевим терміном погашення до 31 травня 2017 року, а тому орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту була відома позичальнику.

Вказані договори також містять підпис представника банку та відповідача, що свідчить про ознайомлення останньої із умовами, перевагами та недоліками кредиту та їх прийняття.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції про відмову у визнанні кредитного та іпотечного договорів недійсними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 оскільки кредитний договір №028/25-198 від 31 травня 2007 року та іпотечний договір №028/15-269 від 31 травня 2007 року укладено з додержанням вимог встановлених ЦК України та ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом першої інстанції було також вірно зазначено, що посилання ОСОБА_3 щодо відсутності у банку дозвільної документації на здійснення валютних операцій, зокрема щодо надання кредиту у доларах США спростовуються матеріалами справи.

Як убачається із матеріалів справи ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до додатку до дозволу №5-2 від 29 липня 2003 року наданого НБУ має право на ведення рахунків клієнтів (резидентів та неризедентів) в іноземній валюті, відкриття кореспондентських рахунків у банках в іноземній валюті та здійснення операцій з ними, залучення та розміщення іноземної валюти на ринку України, міжнародному ринку.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Гордона Олексія Вікторовича - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 січня 2018 року.

Головуючий

Судді