Провадження № 22-ц/790/1194/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Бурлака І.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року у справі № 642/1874/17 (суддя Євтіфієв В.М.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'ю.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 25 березня 2007 року ОСОБА_3 було спричинено тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, з лікворно-гепертензійним і вестибуло-атактичним синдромом, травми лівого ока, що потягло за собою зниження гостроти зору на ліве око до 0.05.

Винність відповідача у спричиненні ушкодження здоров'я ОСОБА_3 підтверджується постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 29 липня 2011 року по кримінальній справі № 2024/1-313/11 про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 286 КК України та закриття провадження по справі у зв'язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ушкодження здоров'я ОСОБА_3 внаслідок винних дій відповідача підтверджується висновком експерта № 1251-А/09 за наслідками судово-медичної експертизи дитини, яка проводилась у період із 01 жовтня 2009 року по 16 жовтня 2009 року судово-медичним експертом філіалу №1 ХОБСМЕ на базі прозектури МКБСМП.

З урахуванням вищезазначеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь неповнолітньої ОСОБА_3 4002 грн. 90 коп. у відшкодування витрат на її лікування та 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначав, що позивач не довела наявність матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування лівого ока, що потягло за собою зниження гостроти зору до 0,05. Жодним належним та допустимим доказом не підтверджений причинно-наслідковий зв'язок між подією ДТП та зниженням зору у позивачки. Висновок експерта №1251-А/09 від 16 жовтня 2009 року, на який посилається позивачка, лише підтвердив наявність у позивачки певних тілесних ушкоджень, однак не дав категоричної та беззаперечної відповіді на питання про наявність причинно-наслідкового зв'язку між дими ушкодженнями та подією ДТП. Експерт зазначив, що виявлені у дитини тілесні ушкодження можливо виникли через події ДТП 25 березня 2007 року. Крім того, зазначено, що можливо при обставинах, вказаних дитиною та її матір'ю. Тобто, експертом за основу були взяті покази заінтересованих осіб. Питання, чи могли виникнути такі тілесні ушкодження за обставин ДТП не вирішувалось. Суду не надано виписок з історії хвороб позивачки інших медичних документів, які б підтверджували факт звернення за медичною допомогою та лікування з приводу травми лівого ока та погіршення гостроти зору, містили б перелік рекомендацій лікарів з приводу медичного обстеження та придбання певних лікарських препаратів, їх найменування, кількість тощо. Також зазначав, що позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди та необґрунтовано її розмір.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь неповнолітньої ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 6400 грн. В решті вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення моральної шкоди. В обгрунтування скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди, а також причинно-наслідкового зв'язку між ушкодженнями ОСОБА_1 та подією дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обгрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що суд вважав, що немає причинно-наслідкового зв'язку між подією дорожньо-транспортної пригоди та зниження зору у ОСОБА_4 та не прийняв до уваги висновок судово-медичної експертизи № 1251-А/09. Суд необґрунтовано не прийняв до уваги фіскальні чеки та квитанції про сплату благодійних внесків, які підтверджують витрати на лікування доньки. Вважає, що розмір моральної шкоди, який було стягнуто з відповідача, не відповідає дійсному розміру майнової шкоди заподіяним відповідачем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 60 ЦПК України,в редакції на час ухвалення судового рішення, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 25 березня 2007 року ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого ОСОБА_3 було спричинено тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, з лікворно-гепертензійним і вестибуло-атактичним синдромом, травми лівого ока, що потягло за собою зниження гостроти зору на ліве око до 0.05.

Вказані обставини встановлені постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 29 липня 2011 року та постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2008 року (а.с. 78-79, 111-113).

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 29 липня 2011 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч.1 ст.135, ч.1 ст.286 КК України, а кримінальна справа провадженням закрита у зв'язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Цивільний позов ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишено без розгляду. З ОСОБА_2 стягнуто 812 грн.59 коп. судових витрат.

Ушкодження здоров'я ОСОБА_3 внаслідок винних дій відповідача підтверджується висновком експерта № 1251-А/09 за наслідками судово-медичної експертизи дитини, яка проводилась у період із 01 жовтня 2009 року по 16 жовтня 2009 року судово-медичним експертом філіалу №1 ХОБСМЕ на базі прозектури МКБСМП.

В обгрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 надала копії фіскальних та товарних чеків, квитанції про сплату благодійних внесків.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що придбання певних препаратів не підтверджується лікарськими рекомендаціями, у зв'язку з чим не доведено правову позицію щодо матеріальних вимог. Квитанцій про сплату певних сум до Благодійного фонду «Меценат» суми були сплачені благодійником добровільно та не є витратами на лікування. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень середньої степені тяжкості були спричинені моральні страждання, розмір яких було визначено в сумі 6400 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що позивач не надала доказів на підтвердження факту отримання тілесного ушкодження в момент дорожньо-транспортної пригоди і наявність причинно-наслідкового зв'язку між подією дорожньо-транспортною пригодою та погіршення зору у дитини, спростовуються постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 29 липня 2011 року. З постанови суду вбачається, що обставини обвинувачення ОСОБА_2 по ч. 1 ст. 286 КК України в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також по ч. 1 ст. 135 КК України - залишення в небезпеці, тобто залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, в повному обсязі знайшли своє підтвердження в ході судового слідства. При ухваленні постанови суд враховував заперечення ОСОБА_2 щодо висновку судово-медичної експертизи № 1251/-а/09 від 21 вересня 2009 року, яке було проведено на підставі судово-медичного освідування ОСОБА_7 Під час досудового слідства ОСОБА_2 був ознайомлений з висновками експертизи, доповнень та зауважень не мав, заперечень та зауважень не вказував. Під час судового розгляду справи підсудний ставив під сумнів висновки експертизи, але клопотання про призначення додаткової чи комплексної судово-медичної експертизи не заявляв, у зв'язку з чим у суду були відсутні підстави не довіряти висновкам експертизи.

Аналогічним чином спростовуються матеріалами справи посилання ОСОБА_1, що суд першої інстанції не прийняв до уваги висновок судово-медичної експертизи № 1251-А/09. Відсутність причинно-наслідкового зв'язку між подією дорожньо-транспортної пригоди та зниження зору у ОСОБА_4 судом першої інстанції не встановлено.

Відмовляючи у задоволені позову про відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив не з відсутності причинно-наслідкового зв'язку між дорожньо-транспортною пригодою та погіршенням зору, а з відсутності доказів підтверджуючих здійснення таких витрат саме з травмою лівого ока, яка отримана дитиною у березні 2007 року, та підтвердження того, що дитині було рекомендовано лікарем придбання певних препаратів. Сплата благодійних внесків не є витратами на лікування. Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо спричинення моральної шкоди та її розміру, не є підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Пунктом 9 вказаної постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд вважає, що позивачка у результаті ДТП зазнала моральної шкоди. При цьому до уваги приймається те, що їй завдані тілесні ушкодження, які вимагали певного стаціонарного лікування, вона зазнавала фізичного болю, страждань, нервових переживань. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 6400 грн.

В обгрунтування позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 не надала суду належні та допустимі докази підтверджуючи спричинення моральних страждань у розмірі 100000 грн. Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1, що внаслідок отриманої травми дитина не може займатись спортом, переносити фізичні навантаження, користуватись комп'ютером, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційні скарги не містять.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, , 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Повне судове рішення буде складено 26 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді -

Повний текст судового рішення складено 26 січня 2018 року.