Справа № 353/1162/17
Провадження № 2/353/83/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н.І.

з участю секретаря - Бойка В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Тлумач цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Тлумацької міської ради об'єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись в суд з позовною заявою, в якій просили визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Свої вимоги обґрунтовували тим, що по АДРЕСА_1, їм та ОСОБА_4 (чоловік/батько) на праві власності по 1/4 частині кожному, належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер. Ще за життя він посвідчив на імена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заповіт на все належне йому на день смерті майно. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спадщину за заповітом після його смерті, а ОСОБА_1, як інвалід ІІ-ої групи, відмовилась від обов'язкової частки у спадщині. Позивачі бажають оформити право власності на домоволодіння в цілому на своє ім'я, однак в нотаріальному порядку спадкоємцям відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння.

У зв'язку з вищевказаним, позивачі просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі: за ОСОБА_1 на належну їй 1/4 частину домоволодіння; за ОСОБА_2 на належну їй 1/4 частину домоволодіння та на 1/8 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4; за ОСОБА_3 на належну їй 1/4 частину домоволодіння та на 1/8 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести без їх участі.

Представник відповідача - Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову, стосовно розгляду справи покладається на розсуд суду та просив справу розглядати у його відсутність.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав:

Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 3 по с. Бортники Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за ОСОБА_4, який був головою двору, ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_6 (позивач) значилось господарство, розташоване по АДРЕСА_1 (а.с. 9). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 06.11.2017 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у 1987 році (а.с. 5-7).

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, ОСОБА_4, ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_6 (позивач) в рівних долях (по 1/4 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (позивач) з 28.02.1979 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 14). У шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_6 (позивач) та ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 16, 17). 07.05.1994 року ОСОБА_6 (позивач) зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «ОСОБА_3», що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 15). 01.09.2007 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «ОСОБА_9», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 18-20).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Ще за життя ОСОБА_4 посвідчила на ім'я ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (позивач) заповіт, яким заповів їм все належне йому на день смерті майно, а також окремо ОСОБА_3 (позивач) земельний пай, що підтверджується копією заповіту від 10.04.2015 року (а.с. 10).

В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

23.11.2015 року ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_2 (позивач) подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини після серті батька ОСОБА_4 (а.с. 40, 52). Також 23.11.2015 року ОСОБА_1 (позивач) подала до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 58), оскільки згідно довідки Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області № 110 від 04.07.2017 року вона постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається такою, що прийняла спадщину (а.с. 8).

Проте, 27.11.2015 року, в останній день шестимісячного строку для прийняття спадщини, ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_2 (позивач) подали до нотаріальної контори письмові заяви, якими відкликали їхні заяви про відмову від прийняття спадщини та прийняли спадщину за заповітом (а.с. 66, 67). В свою чергу, 27.11.2015 року ОСОБА_1 (позивач) подала до нотаріальної контори письмову заяву, в якій вказала, що відмовляється від обов'язкової частки у спадщині (а.с. 68). Також, 03.08.2017 року ОСОБА_3 (позивач) отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, успадкувавши після смерті батька ОСОБА_4 земельну ділянку, яка не є предметом даного позову (а.с. 12).

Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 244/2015 від 23.11.2015 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті ОСОБА_4 (а.с. 39-89), з якої вбачається, що ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (позивач) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає.

Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по АДРЕСА_1, в т.ч.: ОСОБА_1 на належну їй 1/4 частину домоволодіння; ОСОБА_2 на належну їй 1/4 частину домоволодіння та на 1/8 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4; ОСОБА_3 на належну їй 1/4 частину домоволодіння та на 1/8 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4

Позивачам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на 1/4 частину житлового будинку з господарськими буділями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, яка залишилась після смерті ОСОБА_4, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 884/02-31 від 06.09.2017 року (а.с. 13).

Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При такому вирішенні позову, враховуючи те, що ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю ІІ-ої групи (копія довідки МСЕК серії МСЕ № 190044, а.с. 25) та є звільнена від сплати судового збору, то судовий збір слід покласти на рахунок держави. Крім цього, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме ОСОБА_2 221,73 грн. та ОСОБА_3 221,73 грн.

На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 82, 142, 206, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителькою АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, право власності на належну їй 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителькою АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та розташованими за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі: на належну їй 1/4 частину домоволодіння та на 1/8 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителькою АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3, право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та розташованими за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі: на належну їй 1/4 частину домоволодіння та на 1/8 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4.

Повернути позивачу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительці АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, сплачений нею по квитанцях № 0.0.909659525.1 від 06.12.2017 року та № 0.0.947063071.1 від 23.01.2017 року судовий збір в розмірі 50 відсотків, а саме в загальній сумі 221 (двісті двадцять одна) гривень 73 копійок.

Повернути позивачу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителькою АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3, сплачений нею по квитанцях № 0.0.909660236.1 від 06.12.2017 року та № 0.0.947064304.1 від 23.01.2017 року судовий збір в розмірі 50 відсотків, а саме в загальній сумі 221 (двісті двадцять одна) гривень 73 копійок.

Судовий збір, який підлягав сплаті позивачем ОСОБА_1, покласти на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Н.І. Лущак