Справа № 476/259/17
Провадження № 2/476/3/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2018 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Козаченко Л.М.

позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл майна

В С Т А Н О В И В:

21.04.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл майна.

Свої вимоги мотивує тим, що з грудня 2010 року по квітень 2017 року вона з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут та господарство. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах ними було придбано майно на загальну суму 383500 грн., а саме: нежитлову будівлю "ІНФОРМАЦІЯ_1", газову плиту, кухонний гарнітур, душову кабінку марки "Лагуна", електроводонагрівач марки "Платинум", пральну машину, мікрохвильову піч, мультиварку, два телевізори марки "Samsung", причеп до автомобіля НОМЕР_1, спортивний інвентар, автомобіль НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Враховуючи вищевикладене, просила встановити факт проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2010 року по квітень 2017 року, виділити їй та визнати за нею право власності на нежитлову будівлю "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, інше майно, набуте під час спільного проживання, виділити відповідачу та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимого заперечили, вважають їх безпідставними та необґрунтованими. Пояснили, що відповідач з позивачкою разом ніколи не проживали та спільного побуту не вели. З позивачкою він перебував у дружніх відносинах, тривалий час працював з нею на одному підприємстві та перебував у її підпорядкуванні. Вищевказане майно, яке позивачка просить поділити, придбав за власні кошти, а тому вважає його своєю власністю.

Ухвалою Єланецького районного суду від 26.04.2017 року задоволено заяву позивачки та накладено арешт на майно - нежитлову будівлю "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вислухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За змістом ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 30.06.2001 року по 17.02.2011 року відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (том ІІ а. с. 108-109).

З позовної заяви та пояснень позивачки слідує, що вона з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільний побут з грудня 2010 року по квітень 2017 року.

Проте, з положень ст. 25 СК України випливає, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

В ході розгляду справи встановлено, що сторони з грудня 2010 року по квітень 2017 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в домоволодінні позивачки за адресою: АДРЕСА_2 вели спільне господарство та мали спільний побут.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні фотознімками, наданими позивачкою (том І а. с. 57-81, 157-166) та показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, наданими в судовому засіданні.

На досліджених судом фотознімках сторони зображенні в колі сім'ї, друзів, близьких осіб під час святкування сімейних свят, на відпочинку та під час подорожей. Зображення на вказаних знімках свідчать про наявність теплих, доброзичливих і одночасно сімейних відносин між сторонами.

Із пояснень свідків слідує, що сторони спільно проживали як одна сім'я в будинку, який належить позивачці, мали подружні стосунки, вели спільне господарство, мали спільну справу - займались реалізацією м'яса на ринку.

Факт ведення спільного господарства підтверджується також наданою відповідачем випискою із записної книги (том І а. с. 99-112).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що факт приживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 можливо встановити в період з лютого 2011 року по квітень 2017 року, тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_5

Свідки, допитані судом за клопотанням відповідача: ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, та наданий відповідачем акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3 від 04.05.2017 року (том І а. с. 89) вказаних вище фактів не спростовують, а тому суд не приймає їх до уваги.

В період спільного проживання з позивачкою 29.04.2013 року відповідач придбав у Миколаївської обласної спілки споживчих товариств нежитлову будівлю "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.04.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. (том І а. с. 14-15), та цього ж дня відомості про право власності відповідача на вказане майно внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том І а. с.16).

01.11.2013 року рішенням ХХХV серії 6 скликання Єланецької селищної ради Миколаївської області за №4 відповідачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 122,4 кв. м. із земель комунальної власності, з метою передачі в оренду на 49 років для обслуговування об'єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1(том І а. с. 97).

Із викладеного вбачається, що нежитлову будівлю "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідачем придбано у період перебування у фактичних шлюбних відносинах з позивачкою.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що у період проживання однією сім'єю з відповідачем ними було спільно придбано газову плиту, кухонний гарнітур, душову кабінку марки "Лагуна", електроводонагрівач марки "Платинум", пральну машину, мікрохвильову піч, мультиварку, два телевізори марки "Samsung", причеп до автомобіля НОМЕР_1, спортивний інвентар, автомобіль НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, суд вважає, що позивачкою не надано до суду доказів придбання вищевказаного майна у період перебування у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем та за спільні кошти, а тому не може вирішувати долю даного майна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Так, з матеріалів справи слідує, що позивачка та відповідач на даний час знаходяться на податковому обліку як фізичні особи-підприємці (том І а. с. 83, 98).

З матеріалів справи вбачається, що в період з 2006 року по 2016 рік позивачка працювала в Єланецькій районній санітарно-епідеміологічній станції (том І а. с. 84-85). Відповідач в період з 2009 року по 2015 рік працював на тому ж підприємстві (том І а. с. 90-92).

Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах кожна із сторін спору отримувала систематичний і постійний дохід з різних джерел походження (том І а. с. 84-85, 98).

Крім того, з наданої відповідачем та дослідженої в судовому засіданні копії записної книги вбачається, що позивачка та відповідач спільно вели господарство, в тому числі, здійснювали розрахунки під час його ведення, записи щодо взятих та наданих позик, придбання свиней для подальшої реалізації м'ясної продукції та ін., що відображається у вищевказаній записній книзі (том І а. с. 99-112).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що нежитлову будівлю "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, придбано сторонами за спільні сумісні кошти у рівних частках, а тому вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідачем не надано суду доказів про набуття права власності на вищевказане майно за кошти, які належали йому особисто.

Так, ч.1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Ураховуючи, що вищезазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, про необхідність визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину нежитлової будівлі "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 а іншу частину залишити у власності відповідача.

Щодо розподілу майна, набутого під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

За таких обставин, суд вважає, що на день розгляду справи судом сторони не погодили вартість спірного нерухомого майна, його перелік та не надали належних доказів у підтвердження його вартості, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовної вимоги щодо роподілу спірного майна.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 800 грн. судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл майна задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з лютого 2011 року по квітень 2017 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Залишити у власності ОСОБА_3 1/2 частину нежитлової будівлі "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 800 (вісімсот) грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Чернякова