АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6536/17-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/54/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря - Шмигельська І.З.

та сторін: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,представника відповідача ТзОВ"Інвестиційна компанія ІФГ Капітал" Барабаш В.М., представника третьої особи ПП "Тернопільська фірма "Будівельник"Федоровича В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/6536/17-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2017 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія ІФГ Капітал", ОСОБА_6, третя особа Приватне підприємство "Тернопільська фірма "Будівельник" про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Інвестиційна компанія ІФГ Капітал», ОСОБА_6, третя особа ПП "Тернопільська фірма "Будівельник" про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги.

Відповідно до якого просить визнати недійсними договори відступлення права вимоги від 26 грудня 2016 року, укладеного між ТзОВ "Інвестиційна компанія ІФГ Капітал" та ОСОБА_6, договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 17 серпня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №2605, укладений між ТзОВ "Інвестиційна компанія ІФГ Капітал" та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Чорнєй В.В. від 27 грудня 2006 року, договір відступлення права вимоги за договорами застави транспортних засобів від 11 вересня 2007 року, укладений між ТзОВ "Інвестиційна компанія ІФГ Капітал" та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Чорнєй В.В. від 27 грудня 2016 року.

В обґрунтування вимог зазначає, що дані договори укладені з порушенням закону і порушують його права як власника майна, яке він придбав на аукціоні 03 вересня 2012 року і за яке оплатив кошти у розмірі 3 078 960 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ "Інвестиційна компанія ІФГ Капітал", ОСОБА_6, третя особа ПП "Тернопільська фірма "Будівельник" про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищезазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи, невірно застосував норми матеріального права, а також не надав належної уваги тому факту, що оспорювані договори порушують його права та законні інтереси, оскільки він фактично позбавлений права власності на майно, яке придбав на аукціоні 03. вересня 2012 року і за яке оплатив кошти у розмірі 3 078 960 грн.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу зіславшись на доводи викладені в ній.

Представники ТзОВ "Інвестиційна компанія ІФГ Капітал", ПП "Тернопільська фірма "Будівельник" апеляційну скаргу заперечили, рішення суду вважають законним і обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено мотивів та не надано доказів, які б свідчили, що укладенням спірних правочинів були порушенні його права та законні інтереси.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

У зв'язку із тим, що розгляд позову здійснювався за нормами ЦПК України, які діяли до набрання чинності Законом України №2147-VII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", колегія суддів переглядає рішення суду на відповідність нормам процесуального права, які діяли на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Судом установлено, що 05 вересня 2013 року між ліквідатором ТОВ «Укрпромбанк», ТзОВ "Інвестиційна компанія ІФГ Капітал", Національним банком України укладено договір №31-Л про передавання в управління непроданих активів, відповідно до якого установник управління передає в управління управителеві активи, наявні на балансі установника управління на дату укладення цього договору, а управитель приймає в управління активи і зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника управління за рахунок активів.

Пунктом 1.2 зазначеного договору передбачено, що управитель є довірчим власником отриманих в управління активів. До управителя не переходить право власності на активи. Згідно з переліком активів банку, наведеним у Додатку №1 до зазначеного договору, в управління ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ «Капітал" було передано права вимоги до ПП "Тернопільська фірма "Будівельник" згідно із укладеними з банком кредитними договорами, а саме від 17 серпня 2007 року №17/КВ-07, від 11 вересня 2007 року №20/КВ-07, від 01 жовтня 2008 року №30/КВ-08.

Як вбачається із рішення комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 02 грудня 2016 року №539 "Про погодження відчуження ТОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" майна (активів) товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", зазначений комітет вирішив погодити Управителю відчуження майна (активів) ТОВ "Укрпромбанк" за ціною не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена суб'єктом оціночної діяльності у порядку наведеному у висновках управителя, а саме: майнові права за кредитними договорами від 17 серпня 2007 року №17/КВ-07, від 11 вересня 2007 року №20/КВ-07, від 01 жовтня 2008 року №30/КВ-08, що були укладені між ТзОВ "Укрпромбанк" та ПП "Тернопільська фірма "Будівельник" на загальну суму 264 600 грн.

26 грудня 2016 року проведено аукціон з продажу активів ТзОВ "Український промисловий банк" - майнових прав за кредитними договорами від 17 серпня 2007 року №17/КВ-07, від 11 вересня 2007 року №20/КВ-07, від 01 жовтня 2008 року №30/КВ-08, які були укладенні між ТзОВ "Укрпромбанк" та ПП "Тернопільська фірма "Будівельник", за результатами якого між ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" та ОСОБА_6 укладено договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до п.1.1 якого враховуючи результат аукціону, який відбувся 26 грудня 2016 року, первинний кредитор передає, а новий кредитор набуває всі права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору в момент укладення цього договору або можуть виникнути в майбутньому на підставі кредитного договору №17/КВ-07 від 17 серпня 2007 року на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з урахуванням всіх змін та доповнень до нього; кредитного договору №20/КВ-07 (в іноземній валюті) від 11 вересня 2007 року з урахуванням всіх змін та доповнень до нього; кредитного договору №30/КВ-08 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії (тип 1) від 01 жовтня 2008 року з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладених між ТзОВ "Український промисловий банк" та ПП "Тернопільська фірма "Будівельник".

Пунктом 1.2 спірного договору передбачено, що за цим договором, новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основними договорами, в тому числі сплати заборгованості у розмірах: за кредитним договором №17/КВ-07 від 17 серпня 2007 року відповідно до акту приймання передавання в управління непроданих активів ТзОВ "Укрпромбанк" від 01 жовтня 2013 року сума боргу становить 5 045 998,21 грн.; за кредитним договором №20/КВ-07 від 11 жовтня 2007 року відповідно до акту приймання передавання в управління непроданих активів ТзОВ "Укрпромбанк" від 01 жовтня 2013 року сума боргу становить 4 753 582,41 грн.; за кредитним договором №30/КВ-08 від 01.10.2008 року відповідно до акту приймання передавання в управління непроданих активів ТзОВ «Укрпромбанк» від 01 жовтня 2013 року сума боргу становить 787 131,60 грн.

Всього сума боргу за основними договорами складає 10 586 712,22 грн. відповідно до акту приймання передавання в управління непроданих активів ТзОВ "Укрпромбанк" від 01 жовтня 2013 року.

Пунктом 1.4 зазначеного договору передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У зв'язку із відступленням права вимоги за основними договорами, новому кредитору передається право на отримання задоволення своїх вимог до боржника, в тому числі і за рахунок договору забезпечення.

До нового кредитора згідно ст. ст. 514, 516 ЦК України переходять права, які забезпечують зобов'язання боржника за основними договорами.

Зобов'язання боржника за кредитним договором №17/КВ-07 від 17 серпня 2007 року забезпечуються: іпотечним договором від 17 серпня 2007 року, укладеним між ТзОВ "Український промисловий банк" та ВАТ "Тернопільське спеціалізоване підприємство 1901", посвідченим приватним нотаріусом Салій О.В.

Зобов'язання боржника за кредитним договором №20/КВ-07 від 11 вересня 2007 року забезпечуються договором застави транспортних засобів, укладених між ТзОВ "Український промисловий банк" та боржником, посвідченим 11 вересня 2007 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я.

Зобов'язання боржника за кредитним договором №30/КВ-08 від 01 жовтня 2008 року забезпечуються іпотечним договором №30/Zквіп-08 від 01 жовтня 2008 року, укладеним між ТзОВ «Український промисловий банк» та боржником, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А.

Пунктом 1.5 спірного договору передбачено, що всі права і обов'язки за договорами забезпечення переходять до нового кредитора разом із правами, що визначені основними договорами, в момент визначений п.1.3 цього договору.

Пунктом 1.6 та 1.7 даного договору передбачено, що в порядку, в обсязі та на умовах визначених цим Договором, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги за основними договорами та договорами забезпечення, що забезпечує виконання кредитних зобов'язань боржника, внаслідок чого, новий кредитор замінює первісного кредитора, як кредитора у зазначених зобов'язаннях.

27 грудня 2016 року між ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" та ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Чорнєй В.В. договір про відступлення права вимоги за нотаріально посвідченим Іпотечним договором від 17 серпня 2007 року, відповідно до п. 1.1 якого, первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель набуває всі права іпотекодержателя за іпотечним договором від 17 серпня 2007 року, укладеним між ТзОВ "Український промисловий банк" та ВАТ "Тернопільське спеціалізоване підприємство 1901" предметом іпотеки якого є нерухоме майно - адміністративно-виробничі приміщення з допоміжними будівлями і спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1, загальною площею 7415,4 кв. м., який укладено в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №17/КВ-07 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 17 серпня 2007 року укладеним між ТзОВ "Український промисловий банк" та ПП "Тернопільська фірма "Будівельник"

Аналогічний нотаріально посвідчений договір було укладено цього ж дня між ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" та ОСОБА_6 про відступлення права вимоги за договором застави транспортних засобів від 11 вересня 2007 року.

Як вбачається з інформації наданої Національним банком України від 25 травня 2017 року за №20-0009/37667, Постановою правління Національного банку України №19 від 21 січня 2010 року з 21 січня 2010 року відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ТзОВ "Укрпромбанк".

У зв'язку із завершенням строку ліквідаційної процедури банку непродані активи ТзОВ "Укрпромбанк" та перелік незадоволених вимог кредиторів Банку, були передані в управління визначеній Національним банком за результатами проведеного конкурсу юридичній особі - ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал".

Згідно з переліком активів Банку, наведеним у додатку 1 до договору №31-Л, в управління ТзОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" було передано права вимоги до ПП "Тернопільська фірма "Будівельник" згідно з укладеними з банком кредитними договорами.

Як вбачається із рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2017 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Український промисловий банк", ВАТ "Тернопільське спеціалізоване підприємство 1901", Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, у позові відмовлено.

Доводи апелянта, що оспорювані договори порушують його права та законні інтереси, оскільки він фактично позбавлений права власності на майно, яке придбав на аукціоні 03 вересня 2012 року, і за яке оплатив кошти у розмірі 3 078 960 грн., колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що укладенням спірних правочинів було порушено його права та законні інтереси.

Позивач не довів, що йому на праві власності належить спірне майно, яке як зазначає позивач він придбав на аукціоні 03 вересня 2012 року.

Так встановлено, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2017 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Український промисловий банк", ВАТ "Тернопільське спеціалізоване підприємство 1901", Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, у позові відмовлено.

Колегія суддів перевірила і відхилила доводи апелянта про визнання недійсними оспорюваних правочинів із заявлених позивачем підстав, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Враховуючи те, що позивач не є стороною оспорюваних ним правочинів, то єдиною підставою для визнання його недійсним в судовому порядку є доведення факту порушення його прав і законних інтересів даним договором.

Судом першої інстанції не встановлено факту порушення прав і законних інтересів позивача спірними договорами.

В силу вимог ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу наведених норм закону вбачається, що відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. При цьому, заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

На думку колегії суддів оспорювані договори були спрямовані на набуття сторонами цивільних прав і обов'язків, зміст цих правочинів не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, правочини було вчинено у формі, встановленій законом, вони були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, права позивача даними правочинами порушено не було, а тому правових підстав для визнання спірних правочинів недійсними не має.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які позивач посилався в обґрунтування позовних вимог, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Твердження апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 січня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук