БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1805/17
Провадження № 2/497/99/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Бекметова Х.В.,

розглянувши за відсутністю сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею і відповідачем ОСОБА_2, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені, оскільки вони разом не проживають, збереження шлюбу неможливо, між ними відсутній спір про спільне майно та щодо місця проживання і утримання спільних дітей, які проживають з матір'ю - позивачем.

Сторони у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про слухання справи за їхньою відсутністю, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, строку для примирення не надавати.

Суд, розглянувши позовні вимоги, дослідивши надані докази та матеріали, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами - ОСОБА_1 (Узун) та ОСОБА_2 був зареєстрований 25.03.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області (свідоцтво про одруження І-ЖД №021782 від 25.03.2006 року, актовий запис №34) (а.с.4).

Від цього шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3, 23.11.2007р. народження (свідоцтво про народження І-ЖД №104737, видане 18.12.2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, а/з №212), та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження І-ЖД №2688088, видане 17.08.2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, а/з №161) ( а.с. 10-11), які, на твердження сторін, проживають з матірю - позивачем, між сторонами досягнута домовленість про утримання дітей.

Сторони надали суду заяви, якими просять не надавати їм строку для примирення, бажаючи розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, позивач стверджує у заяві, що сторони фактично не проживають разом, відповідач не заперечує проти задоволення позову, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір.

Відповідно до ст.112, її ч.2 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу.

Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що спору між сторонами про місце проживання дитини, з представлених суду відомостей, - не вбачається, а також не вбачається з матеріалів справи спору між сторонами щодо майна, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України.

Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, відсутність на даний час спору між сторонами про майно та місце проживання і утримання дітей, - суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд враховує те, що сторонам відомі норми чинного законодавства наслідки розірвання шлюбу судом, а саме:

- згідно ч.2 ст.114 СК України, в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

- частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили.

Відповідно до вимог 133, ч.1 ст.141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, оскільки суд дійшов висновку щодо задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 / 2 частина судових витрат, понесених нею - в розмірі 320грн. (640:2=320), що буде справедливим, оскільки позивач виратила 640грн. на оплату судового збору, про що є докази в матеріалах справи - квитанція, та з врахуванням того, що судовому захисту на розірвання шлюбу підлягають права обох сторін в рівній мірі, оскільки позивач просила про розірвання шлюбу рішенням суду, а відповідач погодився з цією вимогою в повному обсязі, тобто, обидві сторони виявились зацікавлені у захисті свого такого права в рівній мірі.

Керуючись ст.ст.104,105,110,112 СК України, ст.ст.12,80,133,141,263-265,352,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, 17травня ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що був зареєстрований 25.03.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області (свідоцтво про одруження І-ЖД №021782 від 25.03.2006 року, актовий запис №34).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 / 2 частину судових витрат, - в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене зацікавленими особами до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.В.Кравцова