АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

30 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в інтересах якого діє Липовський Дмитро Вікторович,

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року (суддя Арапіна Н.Є.) у справі № 755/17831/16-ц Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», Банк), посилаючись на те, що відповідачка не виконувала належним чином взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 42 773,41 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; судом належним чином не досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом неправильно встановлено обставини, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тобто вину особи, як підставу цивільно-правової відповідальності. Судом не взято до уваги, що судове слідство не завершене та не встановлено винну особу, яка має бути притягнута до відповідальності та повернути отримані кредитні кошти, та недоведена невинуватість відповідачки.

Вказував на те, що відповідачка належним чином не виконувала свої фінансові зобов'язання за умовами кредитного договору, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість. Проте, вказані обставини не встановлені судом та їм не надано правової оцінки.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач вважав, що рішення суду фактично ґрунтується на припущенні, що відповідачка не отримувала кредитні кошти.

Посилаючись на те, що рішення не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості просив скасувати рішення Дніпровського районного суду від 29.09.2017 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач - ПАТ «Дельта Банк», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. Від представника позивача - Липовського Д.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника Банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 04 січня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 шляхом акцептування Банком пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду, відповідно до умов заяви № 004-29082-040113 (далі - Договір). За умовами Договору Банк відкрив відповідачці картковий рахунок НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні, встановивши ліміт кредитної лінії у розмірі 40 500,00 грн. (т. 1, а.с. 5).

З матеріалів справи також вбачається, що згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у ОСОБА_2 наявна заборгованість за договором, яка станом на 10 листопада 2016 року становила у 42 773,41 грн., з яких: 25 030,59 грн. - прострочене тіло кредиту; 17 742,82 грн. - заборгованість за нарахуваннями (проценти, комісія) (а.с. 4).

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

19 грудня 2013 року відповідачкою сплачено заборгованість за Договором в розмірі 1 874,00 грн., яка виникла до 27.11.2013, що підтверджується квитанцією № 29846032 (т. 1, а.с. 37).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно роздруківки телефонних дзвінків за номером НОМЕР_4, наданих Приватним акціонерним товариством «МТС Україна» 27 листопада 2013 року о 20 год. 48 хв. здійснено вихідний дзвінок на номер НОМЕР_2 тривалістю 5 хв. 16 сек. Крім цього з номеру НОМЕР_3 27 листопада 2013 року о 20 год. 29 хв. здійснено вихідний дзвінок на номер НОМЕР_2 тривалістю 4 хв. 18 сек. 27, 28, 29 листопада 2013 року ОСОБА_2 зверталася до ПАТ «Дельта Банк» із письмовими заявами про викрадення платіжної картки, виданої за заявою № 004-29082-040113 від 04 січня 2013.

Судом також встановлено та підтверджено в судовому засіданні суду першої інстанції представником Банку, що 27 листопада та 29 листопада 2013 року ОСОБА_2, зверталася до Банку із заявами про викрадення кредитної картки, та за даними заявами проведено службове розслідування, проаналізовано виписку та історію авторизації, транзакцій за 27 листопада 2013 року, що увійшли до переліку оскаржуваних.

22 січня 2014 року позивачем на заяву відповідача надано письмову відповідь, в якій зазначено, що 27 листопада 2013 року при зверненні транзакцій на загальну суму 24 000,00 грн. грошові кошти були одержанні через банкомат за допомогою введення ПІН-коду, тому умови та положення, зазначенні в Договорі, залишаються незмінними та обов'язковими для виконання.

Згідно довідки від 28 листопада 2013 року Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - Дніпровське РУГУ МВС в м. Києві) ОСОБА_2 27 листопада 2013 року зверталась до Дніпровськогго РУГУ МВС в м. Києві із заявою про крадіжку її гаманця з двома банківськими картками, виданими ПАТ «Дельта Банк» (т. 1, а.с. 35).

З інформаційного листа Прокуратури м. Києва від 26 травня 2014 року вбачається, що за фактом таємного викрадення майна Дніпровським РУГУ МВС в м. Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0018839 за ч. 1 ст. 185 КК України (т. 1, а.с. 39).

Судом першої інстанції оглянуто матеріали кримінального провадження №0018839 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та у відповідності до ст. 212 ЦПК, яка діяла на час ухвалення рішення, надано їм правову оцінку у сукупності з іншими доказами.

Згідно висновку слідчого Дніпровське РУГУ МВС в м. Києві від 04 квітня 2014 року розглянуто заяву ОСОБА_2 про хід кримінального провадження (т. 1, а.с. 204-205). 20 серпня 2014 року постановою слідчого Дніпровського РУГУ МВС в м. Києві закрито кримінальне провадження № 0018839 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у зв'язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (т. 1, а.с. 199-200).

31 липня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва задоволено скаргу ОСОБА_2 та скасовано постанову слідчого Дніпровського РУГУ МВС в м. Києві Щирика Д.І. від 28 серпня 2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0018839 від 27 листопада 2013 року (т. 1, а.с. 197).

Судом першої інстанції також встановлено, що за період з 04 січня 2013 року (дата укладення Договору) по 10 листопада 2016 року (дата розрахунку заборгованості) заборгованість у ОСОБА_2 на загальну суму 42 773,41 грн. виникла 27 листопада 2013 року, тобто після викрадення картки та зняття грошових коштів у розмірі 24 000,00 грн. (т. 1, а.с. 82).

Суд першої інстанції у відповідності до вимог процесуального законодавства надав оцінку доводам і доказам сторін щодо укладення Договору та неотримання ОСОБА_2 кредитних коштів за даним Договором, про що зазначив в мотивувальній частині рішення.

Судом першої інстанції взято до уваги, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Пунктами 6.7., 6.8. Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, передбачено, що банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як зазначалось вище, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що 27.11.2013 у ОСОБА_2 викрадено кредитну картку, видану ПАТ «Дельта Банк», та невідомою особою знято з картки кошти на загальну суму 24 000, 00 грн. (т. 1, а.с. 35, 36, 39-41, 96, 97, 98, 200-201).

За змістом ст. 10, 60 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Поряд з цим, ПАТ «Дельта Банк», заперечуючи проти доводів відповідачки щодо викрадення картки, в порушення наведених положень закону, які діяли на момент звернення позивача до суду з позовом та ухвалення судом рішення, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка надає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналізуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження заявлених вимог про стягнення грошових коштів за кредитним договором.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом не встановлено обставин щодо неналежного виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, оскільки дані обставини не мають правового значення при вирішенні спору, оскільки як вірно встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ОСОБА_2 не отримувала кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги, що рішення ґрунтується на припущеннях, що відповідачка не отримувала кредитні кошти, є необґрунтованими та спростовуються правильними висновками суду.

Вирішення спору проведено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та відповідних норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закон № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147, абз. 3 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в інтересах якого діє Липовський Дмитро Вікторович, - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Дата виготовлення повного тексту постанови - 05 лютого 2018 рік.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/17831/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1308/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.