Постанова

Іменем України

22 січня 2018 року

м. Київ

справа № 712/11861/15-ц

провадження № 61-1220 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

треті особи без самостійних вимог - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», страхова компанія «Глобус»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2016 року у складі судді Шевченко І. М. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 8 червня 2016 року у складі суддів: Дьомич Л. М., Письменного О. А., Єгорової С. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна»), страхова компанія «Глобус» (далі - СК «Глобус»), про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 19 травня 2015 року ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем «OPEL ASTRA», державний номер НОМЕР_2, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненніправопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Згідно з розрахунком ПАТ СК «Країна» розмір майнової шкоди, заподіяної йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 13 059 грн 72 коп., однак ця страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування через нікчемність договору страхування.

Крім того, вказав що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 2 тис. грн..

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 13 059 грн 72 коп. та 2 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування майнової шкоди 13 059 грн 72 коп. та 2 тис. грн моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1, який допустив зіткнення з автомобілем «OPEL ASTRA», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що спричинило пошкодження даного автомобіля, а тому шкода має бути стягнута з відповідача, оскільки потерпілий вправі одержати повне відшкодування від особи, яка її завдала на підставі статей 1166, 1167 ЦК України. Також суд дійшов висновку про те, що через неправомірні дії відповідача позивачу завдано і моральну шкоду.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 8 червня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_5, подана представником ОСОБА_6 відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що вимоги позивача про стягнення завданої йому майнової шкоди саме з відповідача, як особи, яка своїми протиправними винними діями завдала шкоди майну позивача, є законними та обґрунтованими. Також суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована, тому заподіяна позивачу шкода підлягає стягненню зі страхової компанії.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив відхилити касаційну скаргу ОСОБА_5 та залишити судові рішення без змін, оскільки рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У серпні 2016 року ПАТ «СК «Країна» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому вказувало на відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 19 травня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля «OPEL ASTRA», державний номер НОМЕР_2, який належить позивачу.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно з листом СТДВ «Глобус» 24 липня 2014 року між СТДВ «Глобус» та ОСОБА_5 було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7336050, зі строком дії з 25 липня 2014 року по 24 липня 2015 року. У зв'язку з несвоєчасним повідомленням страхувальника про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 19 травня 2015 року страхова компанія не мала змоги у повній мірі взяти участь у встановленні та врегулюванні події, визначенні причин та обставин, а також розміру заподіяних збитків, жодних рішень про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування не приймалося.

24 грудня 2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ «СК «Країна»» укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4732777, період дії якого з 25 грудня 2014 року по 24 грудня 2015 року. За даним полісом ПАТ «СК «Країна» застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю наземного транспортного засобу марки ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1.

Розмір страхового відшкодування за фактом пошкодження транспортного засобу «OPEL ASTRA», державний номер НОМЕР_2, який погоджений між ОСОБА_4 та ПАТ «СК «Країна» становить 13 059 грн 72 коп.

17 вересня 2015 року ПАТ «СК «Країна» на підставі пункту частини третього частини першої статті 989 ЦК України відмовлено ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що страхувальник ОСОБА_5 при укладенні договору не повідомив ПАТ СК «Країна» про те, що цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок ДТП за участю транспортного засобу марки ВАЗ 21099 застраховано у СТДВ «Глобус».

Відповідно до вимог статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пункт 1 частини другої вказаної статті визначає, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що позивачем доведено завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача та причинний зв'язок між ними, а відповідачем не спростовані доводи позивача та не доведена відсутність своєї вини.

Також суди дійшли правильного висновку про те, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди судами правильно враховано характер, тривалість та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, істотність вимушених змін у його житті, ступінь вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості.

Доводи відповідача про те, що непред'явлення вимог до страховика цивільно-правової відповідальності винного водія є підставою для відмови у позові до заподіювача шкоди є необґрунтованими, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-954цс16 від 28 жовтня 2016 року).

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 26 жовтня 2016 року було зупинено виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, тому виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 8 червня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта