АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-839/09 Номер провадження 22-ц/786/371/18Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів : Кривчун Т.О., Бондаревської С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 листопада 2009 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів за кредитом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2009 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до суду із вказаним позовом та просило розірвати кредитний договір № 147/SF11-09-08 від 11 вересня 2008 року та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за вказаним договором у розмірі 23 132,59 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що згідно кредитного договору № 147/SF11-09-08 від 11 вересня 2008 року укладеного з відповідачем ОСОБА_3 останньому було надано кошти в сумі 15000 грн.00 коп. з виплатою 0,0001 % річних за час користування кредитом на термін до 11 вересня 2011 року, проте внаслідок неналежного виконання ним взятих на себе за договором зобов'язань станом на 23 липня 2009 року утворилась заборгованість, яка складає 23 132,59 грн.

Вказувало, що на підставі договору поруки № 147/SF-Р від 11 листопада 2008 року ОСОБА_2 зобов'язався перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 по кредитному договору, а отже сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 листопада 2009 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ ,,Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 132,59 грн. і судові витрати в сумі 491,83 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України у редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11 вересня 2008 року ПАТ „Банк "Фінанси та Кредит" і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 147/SF11-09-08, згідно умов якого останньому було надано кошти в сумі 15000 грн.00 коп. зі строком користування до 11 вересня 2011 року з помісячним поверненням коштів і відсотків за користування кредитом з розрахунку 0,0001 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_3 за кредитним договором між ПАТ „Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від вересня 2008 року, за яким останній зобов'язувався відповідати за неналежне виконання зобов'язань ОСОБА_3 як солідарний боржник.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору з боку ОСОБА_3 утворилась заборгованість у розмірі 23132 грн.59 коп., яка складається з: пені за порушення строків повернення кредитних коштів в сумі 1792 грн.89 коп., простроченої заборгованості за кредитом в сумі 2919 грн.00 коп., простроченої заборгованості по комісії в сумі 1875 грн.00 коп., простроченої заборгованості по відсоткам в сумі 1511 грн.43 коп., пені по простроченим щомісячним платежам в сумі 5348 грн.48 коп., суми по кредиту, що підлягає достроковому поверненню - 10817 грн.52 коп., поточної заборгованості по відсоткам в сумі 286 грн.16 коп., поточної заборгованості по комісії в сумі 375 грн.00 коп.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договром банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими коштами боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі допустили порушення умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка має бути стягнута у повному обсязі на користь банку. При цьому, допущене відповідачами істотне порушення умов кредитного договору є підставою для його розірвання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Оскаржуючи рішення місцевого суду апелянт заперечує належність розрахунку, наданого позивачем, проте колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки покладений в основу оскаржуваного судового рішення розрахунок повною мірою узгоджується з розділами 4, 5 кредитного договору, які визначають порядок нарахування та сплати процентів, комісії та пені.

При цьому, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, апелянтом не надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність розрахунку заборгованості умовам кредитного договору та нормам чинного законодавства. Розрахунку заборгованості, який ОСОБА_2 вважає правильним, ним надано не було.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Апелянтом не спростовано факт підписання ним договору поруки № 147SF-Р від 11 вересня 2008 року, а отже і належного ознайомлення із умовами кредитного договору № 147/SF11-09-08 від 11 вересня 2008 року.

Аналіз спірного кредитного договору вказує на те, що його зміст повною мірою відповідає положенням ЦК України та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Відомості про те, що передбачена кредитним договором комісія є платежем за дії, які банк здійснює на власну користь у матеріалах справи відсутні, а відповідне твердження апелянта є припущенням, яке відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може бути покладене в основу доказування.

Відомості про те, що ОСОБА_2 або ОСОБА_3 звертались до банку за роз'ясненням певних положень кредитного договору або про внесення змін до нього у матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, в редакції, що діяв на час ухвалення оскаржуваного рішення, направляв за адресою реєстрації ОСОБА_2 судову повістку, проте вона повернулась з відміткою про не проживання відповідача за вказаною адресою. Окрім того, на судове засідання від 10 листопада 2009 року ОСОБА_2 викликався через оголошення в пресі (а.с. 29), що відповідає вимогам ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в редакції, що діяв на час ухвалення оскаржуваного рішення. Від так, колегія суддів не вбачає у діях місцевого суду порушень положень ЦПК України.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, ОСОБА_2 наведено не було.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 листопада 2009 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: --//-- О.Ю. Кузнєцова

Судді --//-- Т.О. Кривчун

--//-- С.М. Бондаревська

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова