Справа№ 640/2034/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р.

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Нев'ядомський Д.В.

при секретарі Коломойцеві М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виробничо-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛЛИ» про визнання незаконним розірвання в односторонньому порядку договору та відшкодування матеріальної шкоди, інфляційних витрат, 3 % річних, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою в процесі розгляду позовною заявою до Виробничо-комерційного підприємства (далі ВК ТОВ «СОЛЛИ»), у якій просив:

●визнати незаконним розірвання в односторонньому порядку договору № 112 від 25.05.1997 р., укладеного між ним і відповідачем на невизначений строк;

●стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 40868 грн.; інфляційні витрати на дату розгляду справи в сумі48615,37 грн.; 3% річних в сумі5816,34 грн.

●стягнути з відповідача на його користь судові витрати в сумі 2616,93 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що ним наприкінці 90-х років для власних побутових потреб був придбаний металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 на автомобільній стоянці відповідача, розташованої за адресою: м.Харків , вул. Академіка Павлова, 323. Гаражний бокс був збудований відповідачем за кошти інвестора, який в подальшому відчужив бокс у його власність. Відповідач зобов'язувався постійно надавати послуги по обслуговуванню гаражного боксу та прилеглої території. На підтвердження цього між ним і відповідачем був укладений безстроковий договір№112 від 25.05.1997 року на обслуговування гаражу.

Відповідно до умов договору відповідач прийняв на себе зобов'язання здійснити поточне експлуатаційне обслуговування гаражу, в тому числі доглядати за станом та організовувати здійснення поточного та капітального ремонту та реконструкції під'їзних шляхів, покрівлі гаражів, огороджень, приміщень та обладнання загального користування, проведення санітарних та протипожежних заходів, організовувати та підтримувати пропускний режим в'їзду та виїзду автотранспорту на територію автостоянки.

З березня 2012 року відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх обов'язків згідно договору. Листом від 01.03.2012 р. ВК ТОВ «СОЛЛИ» повідомило його про розірвання з ним договору та вимагало звільнити гараж. Вказав, що ним у письмовому вигляді відповідачу було висловлено про згоду на припинення договору і зносу гаражного боксу виключно при умові попередньої компенсації його вартості.

Проте, у вересні 2012 року ВК ТОВ «СОЛЛИ» без його згоди демонтувало гаражний бокс НОМЕР_2, чим була завдана йому матеріальна шкода, яку він вирахував виходячи з висновку ТОВ АН «Восток-2007.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати, які він нарахував з часу знищення гаражу, а також 3% річних.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на задоволенні позовних вимог наполягав, додаткового пояснив, що інших договорів, ніж той, що міститься у матеріалах справи, він не має, квитанцій на будівельні матеріали та конструкції у нього відсутні, і що він не звертався до відповідача із заявою про отримання металевих конструкцій гаражного боксу НОМЕР_2.

Представник відповідача Виробничо-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛЛИ» в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не було повідомлено. Відповідно до наявних в матеріалах справи письмових запереченнях на позов вбачається, що з позовом не погоджувались, посилались на те, що демонтований гаражний бокс НОМЕР_2 мав статус самочинного будівництва, знаходився на земельній ділянці ВК ТОВ «СОЛЛИ» та не являвся власністю позивача. ВК ТОВ «СОЛЛИ» пропонувало позивачу самостійно прибрати свою конструкцію та вивезти все майно, будівельні конструкції та матеріали, з яких він складався, а відтак не порушувало права позивача і у позивача немає жодних підстав вимагати компенсації. До того ж, позивач не просить компенсувати йому вартість будівельних матеріалів та конструкцій з яких складався самочинно побудований гараж. А самочинно побудований гараж не є об'єктом цивільного права та будь-яка компенсація за такий гараж взагалі не можлива. Відповідач лише реалізував своє право власності на землю та не перешкоджав, а навіть спонукав позивача самостійно прибрати всі будівельні та металеві конструкції, з яких складався гараж.

Суд, проаналізувавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, встановив наступне.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 2,7606 га, на якій був розташований у тому числі й металевий гараж, яким користувався ОСОБА_1, належить на праві власності ВК ТОВ «СОЛЛИ» з цільовим призначенням - для обслуговування торговельного комплексу з автостоянкою.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 1997 року між ОСОБА_1 та ВК ТОВ «СОЛЛИ» був укладений договір на обслуговування гаража.

Листами директора автостоянки ВК ТОВ «СОЛЛИ» від 1 березня та 1 серпня 2012 року ОСОБА_1 було повідомлено про розірвання договору на обслуговування гаража та запропоновано в строк до 10 серпня 2012 року звільнити земельну ділянку, на якій він розташований, шляхом вивезення за власний рахунок металевих конструкцій, що перебувають у його користуванні, у зв'язку з наміром власника використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення (паркування автотранспорту).

11 травня 2012 року ОСОБА_1 направив ВК ТОВ «СОЛЛИ» лист, у якому зазначив, що він не заперечує проти передачі металевого гаражного боксу товариству за умови виплати йому компенсації його вартості в розмірі 40868,00 грн.

У серпні 2012 року зазначений гараж, разом з іншими гаражами, був демонтований ВК ТОВ «СОЛЛИ».

Вирішуючи по суті вимогу позивача про визнання незаконним розірвання в односторонньому порядку договору № 112 від 25.05.1997 р., укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем на невизначений строк, суд зазначає наступне.

Відповідно до договору №112 від 25.05.1997 року про обслуговування гаража між сторонами була досягнута згода щодо забезпечення поточного експлуатаційного обслуговування гаражного боксу та прилеглої території за оплату, встановлену договором (а.с.13).

Будь-яких угод щодо набуття права власності на гаражний бокс НОМЕР_2 позивач суду не надав, зазначаючи про їх відсутність.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій було розміщено гаражний бокс НОМЕР_2, належить ВК ТОВ «СОЛЛИ» згідно державного акту від 21.07.2006 року на право власності на земельну ділянку, виданого ВК ТОВ «СОЛЛИ» Харківською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на праві власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди, яка розташована за межами населеного пункту на території Ціркунівської сільської ради Харківського району Харківської області з цільовим призначенням для обслуговування комплексу з автостоянкою.

Укладений договір на обслуговування гаража, з яким на ВК ТОВ «СОЛЛИ» покладено обов'язок здійснювати поточне експлуатаційне обслуговування гаража ОСОБА_1, за своєю правовою природою є договором на надання послуг, передбаченого главою 63 ЦК України, і не може вважатися правовою підставою для володіння і користування земельною ділянкою на якій розміщено гараж із металоконструкцій, належний ОСОБА_1

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншим нормативно-правовим актом. При цьому, законодавець не передбачив спеціальних правил щодо підстав розірвання договору про надання послуг.

У статті 607 ЦК України підставою припинення зобов'язання визначено неможливість його виконання.

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, судом встановлено, що покладений на ВК ТОВ «СОЛЛИ» за договором №112 обов'язок щодо «обслуговування гаражу НОМЕР_2» став неможливим, у зв'язку із необхідністю виконати відповідачем вимоги пункту «а» ст. 91 ЗК України, а саме зобов'язання власника земельної ділянки використовувати її за цільовим призначенням.

Так, згідно копії державного акту від 21.07.2006 року на право власності на земельну ділянку, цільовим призначенням земельної ділянки є «обслуговування торгівельного комплексу з автостоянкою» (а.с.38).

Зважаючи на те, що правових підстав для користування земельною ділянкою у ОСОБА_1 не було і наявною необхідністю ВК ТОВ «СОЛЛИ» використовувати належну земельну ділянку за цільовим призначенням, останні звернулись до позивача з вимогою звільнити гараж.

При чому, судом встановлено, що гаражний бокс НОМЕР_2 не був нерухомим майном, у зв'язку із чим у листі від 01.08.2012 року відповідач пропонував позивачу самостійно вивезти металеві конструкції, з яких складається гаражний бокс або після надання документів, які б посвідчували право позивача на майно та відшкодування збитків щодо перевезення вказаного майна за рахунок ВК ТОВ «СОЛЛИ», ОСОБА_1 мав право забрати металеві конструкції та будівельні матеріали з місця його тимчасового зберігання.

Вказаних дій ОСОБА_1 не здійснив, про що зазначив у судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою.

У зв'язку із відмовою позивача добровільно усунути перешкоди у користуванні належній відповідачу земельної ділянки, відповідач реалізував своє право на самозахист шляхом односторонньої відмови від договору у зв'язку із неможливості його виконання згідно ст. 607 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання незаконним розірвання в односторонньому порядку договору № 112 від 25.05.1997 року є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Щодо заявленої вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача грошової компенсації, завданої йому через знищення його майна, то суд зазначає, що заявлена позивачем сума шкоди не є підтвердженою належними доказами, оскільки була вирахувана на підставі висновку ТОВ АН «Восток-2007», який містить у собі результат оцінки об'єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення гаража.

Проте як було встановлено судом, гаражний бокс НОМЕР_2 вказаного режиму не мав, а навпаки, мав правовий статус рухомого майна.

Крім того, наявний в матеріалах справи висновок щодо ринкової вартості нерухомого об'єкта станом на час розгляду справи втратив свою чинність через сплив часу (6 місяців з дати проведення оцінки), а тому суд приходить до висновку, що позивач не довів суду розмір понесених ним майнових втрат через знищення гаражного боксу НОМЕР_2. Тим паче, що позивач не реалізував своє право та не звертався до відповідача із заявою про отримання належної йому металевої конструкції боксу або інших будівельних матеріалів, як було запропоновано ВК ТОВ «СОЛЛИ» у їх листі від 01.08.2012 року.

Оскільки підстав для задоволення вимоги про стягнення грошової компенсації з відповідача не має, а вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та три відсотки річних є похідними, то у їх задоволенні також слід відмовити.

Таким чином, судом не було встановлено, що відповідачем було порушено право позивача, а тому суд відмовляє у задоволенні позову саме з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 133, 244-245 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виробничо-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛЛИ» про визнання незаконним розірвання в односторонньому порядку договору та відшкодування матеріальної шкоди, інфляційних витрат, 3 % річних- відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено вапеляційному порядку до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Нев'ядомський