АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/182/18Головуючий по першій інстанції Кваша І.М.
Категорія: 23 Доповідач в апеляційній інстанції Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду

Черкаської області в складі суддів: Василенко Л.І., Бородійчука В.Г., Фетісової Т.Л.

секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2017 року ухваленого під головуванням судді Кваші І.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол» про визнання недійсним договору оренди землі, :

в с т а н о в и в :

12 жовтня 2017 р. позивач звернулася в суд із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що 26 березня 2001 р. на підставі рішення Чорнобаївської селищної ради її батько ОСОБА_4 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2,42 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

11 березня 2004 р. між ОСОБА_4 та ТОВ «Силікат-1» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,42 га, кадастровий номер НОМЕР_1 строком до 31 грудня 2013 р., який зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської філії Центру ДЗК у 2004 р. Користуючись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченим ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ТОВ «Силікат-1» 20 листопада 2012 р. уклали з ОСОБА_4 угоду про внесення змін до діючого договору оренди землі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4 помер. ОСОБА_3, як дочка спадкодавця, успадкувала вказану земельну ділянку та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом.

Пізніше їй стало відомо, що 19 травня 2017 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди даної земельної ділянки за ТОВ «Лєтол» на підставі договору оренди від 16 березня 2017 р. укладеного відповідачем ТОВ «Лєтол» та ОСОБА_4 Тобто договір оренди укладено після смерті батька. Однак ні її батько, ні вона договору з ТОВ «Лєтол» не підписували.

Враховуючи викладене позивач просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, укладений 16 березня 2017 р. між ОСОБА_4 та ТОВ «Лєтол», право оренди за яким зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 19 травня 2017 р.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2017 р. позов ОСОБА_3 до ТОВ «Лєтол» про визнання недійсним договору оренди землі задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 16 березня 2017 р., укладений між ТОВ «Лєтол» та ОСОБА_4, предметом якого є земельна ділянка, площею 2,4169 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ТОВ «Лєтол» на користь ОСОБА_3 640 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Лєтол» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, простило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

При цьому в апеляційній скарзі Товариство зазначило, що судом при вирішенні даного спору не взято до уваги той факт, що спірний договір був підписаний ОСОБА_4 за життя, без зазначення дати, а датовано після припинення договору з ТОВ «Зелена Нива». А також те, що спадкоємець ОСОБА_3 отримала кошти від ТОВ «Лєтол» в рахунок оплати оренди за оспорюваним договором і відповідно, визнала умови договору. Не враховано судом і той факт, що сторони договору дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, склали і підписали договір, надаючи згоди встановленій формі. Разом з тим, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладення спірного договору, набулися після відповідної державної реєстрації.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, відзив представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення та державної реєстрації спірного договору оренди землі цивільна правоздатність її власника ОСОБА_4 була припинена у зв'язку з його смертю. А тому волевиявлення власника на укладення зазначеного договору бути не могло.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Ухвалене у справі судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, звертаючись із позовом про визнання недійсним договору оренди землі, ОСОБА_3, як на підставу звернення, послалася на ст. ст. 3, 13, 15, 24,33 Закону України «Про оренду землі»; ст. ст. 13, 15, 16, 203, 215, 515, 764, 777, 792 ЦК України; ст. ст. 93, 116, 141, 152, ЗК України; ст. ст. 15, 16, 17, 19, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Обґрунтовувала свої вимоги тим, що ні вона, як спадкоємець, ні її батько - ОСОБА_4, який помер 12.05.2016 р., спірний договір оренди земельної ділянки від 16.03.2017 р., сторонами якого є саме померлий ОСОБА_4 та ТОВ «Летол», та речове право за яким зареєстровано 19.05.2017 р., не укладали.

Діючим законодавством визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При вирішенні спору судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що батьку позивача - ОСОБА_4, згідно Державного акту на праві приватної власності на землю, належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,42 га, розташована в адміністративних межах Чорнобаївської селищної ради Черкаської області, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.7).

11 березня 2004 р. між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі, відповідно до якого він передав в оренду належну йому земельну ділянку площею 2,42 га Товариству строком на 10 років, з 11 березня 2004 р. по 31 грудня 2013 р. (а.с. 8, 9).

Вищевказаний договір пройшов державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку та 01 квітня 2004 р. зареєстрований за № 189 у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок районного відділу Черкаської регіональної філії Центру ДЗК.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4 помер.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 вересня 2017 р. та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,4169 га, яка розташована на території Чорнобаївської селищної ради Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 14, 16).

Крім того, встановлено, що 19 травня 2017 р. приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6 зареєстровано договір оренди від 16 березня 2017 р. цієї ж земельної ділянки з іншою юридичною особою, а саме з ТОВ «Лєтол», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 17).

Вважаючи свої права порушеними, позивач 12 жовтня 2017 р. звернулася до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» регламентовано укладення договору оренди землі у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» - орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» - відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України, визначено недійсність правочину у випадку, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, тоді такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином встановлені судом, на підставі наведених належних доказів, факти свідчать про те, що на момент підписання 16 березня 2017 р. договору оренди землі, між ТОВ «Лєтол» та ОСОБА_4 останній помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 р., тобто за 10 місяців до підписання договору оренди землі. Зазначена обставина підтверджена свідоцтвом про право на спадщину за законом та не заперечується сторонами (а.с. 14).

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на укладення договору оренди в зв'язку із припиненням його цивільної правоздатності у момент смерті, яка передувала моменту укладення договору.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи викладені в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що договір був підписаний ОСОБА_4 за життя, проте без зазначення дати, а датовано його після припинення договору з ТОВ «Зелена Нива», а також те, що спадкоємець ОСОБА_3 отримала кошти від ТОВ «Лєтол» в рахунок оплати оренди за оспорюваним договором і відповідно, визнала умови договору, оскільки дані обставини не дають підстав для висновку про укладення правочину з дотриманням вимог законодавства. Крім того, в наявному в матеріалах справи видатковому касовому ордері від 10 жовтня 2017 р. в якості одержувача орендної плати за земельну ділянку у розмірі 3000 грн., зазначено ОСОБА_4, а не ОСОБА_3 (а.с. 53).

Інші доводи апеляційних скарг є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол» залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складено 18 січня 2018 р.