Провадження №2/200/944/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 листопада 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Шевцової Т.В.

при секретарі Агашаріфовій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості за договором позики від 13.08.2014 року у розмірі 666059 грн. (шістсот шістдесят шість тисяч пятдесят девять) гривень 39 копійок, з яких: 639616,08 грн. сума боргу, 26443,36 грн. 3% річних від простроченої суми боргу та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 13.08.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики та передано у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 307824 (триста сім тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні, що на момент укладення цього правочину складало еквівалент 24000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України, які Позичальник зобовязався повернути Позикодавцю у такій самій сумі, що були передані йому Позикодавцем) у строк до 13.08.2015 року (пункти 1-4 Договору позики).

Позичальник зобовязався повернути Позикодавцеві позику у строк до 13.08.2015 року, проте суму позики не повернуто в зазначений строк, що змусило Позивача звернутися за захистом порушеного права до суду.

В пункті 4 Договору позики від 13.08.2014 року, так і в ч.1 ст.1049 ЦКУ визначений обов'язок позичальника повернути позику, зокрема, вказано, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач та третя особа в судові засідання 05.04.2017 року та 05.07.2017 року не з'явилися, про день розгляду справи повідомлялися своєчасно, належним чином. Причини неявки суду невідомі.

З огляду на викладене та згідно правил ч. 1ст. 76 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.08.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів та передано суму коштів в розмірі 307824 грн., що на момент укладення цього правочину складало еквівалент 24000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України, які Позичальник зобовязався повернути Позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому Позикодавцем) у строк до 13.08.2015 року (пункти 1-4 Договору позики).

Закон не вимагає нотаріального посвідчення договору позики, проте за домовленістю сторін чи на вимогу однієї зі сторін договір може бути нотаріально посвідчений (ч. 4 ст. 209 ЦК).

13.08.2014 року договір позики між позивачем та відповідачем посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №858.

У встановлений в договорі позики строк (п.4 Договору) та на умовах договору, відповідач суму боргу позивачу в повному обсязі не повернув.

Суд перевірив наявність оригінального примірнику договору позики від 13.08.2014 року, що згідно п. 4 договору позики, свідчить про прострочення виконання відповідачем свого зобовязання.

Доказів повернення несплаченої суми грошових коштів, або повідомлення про підстави неможливості погашення боргу відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у матеріалах справи доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, судом встановлено, що відповідач взятих на себе зобовязань за договором позики не виконав, тому суд прийшов до висновку, що позивач належним чином обґрунтував свої позовні вимоги в частині стягнення суми боргу в розмірі 666059,39 грн.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості.

Як зазначено в Правовій позиції Верховного Суду України (постанова Судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13) письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму заборгованості за договором позики, згідно розрахунку наданого позивачем, який не спростовано відповідачем.

Неповернута в строк сума позики складає 639616 грн. 08 коп., з урахуванням курсу Національного банку України гривні до долара США станом на 28.12.2016 року (1 долар США 26,65067 грн.).

З розрахунку позивача встановлено, що в звязку з простроченням строку сплати заборгованості за вищезазначеним договором позивач зарахував суму процентів 26443грн.31коп. (639616,08 х 3 х 503 : 365 : 100) в погашення заборгованості, відповідно до вимог статті 534 ЦК України, та склав разом з несплаченою сумою позики 639616,08 грн. суму 26443,31грн., що в сумі становить 666059,39 грн. і не було сплачено відповідачем станом на момент вирішення спору.

В частині 1 статті 534 ЦКУ визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Перевіривши наданий в позовній заяві розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, суд погоджується з ним та зазначає: сума боргу ОСОБА_2 639616,08 грн., три відсотки річних розраховані на суму заборгованості виходячи з кількості 503 дні прострочення становить 26443,31 грн., а всього до стягнення з відповідача підлягає сума 666059,39 грн., на користь позивача.

Згідно частини 1 ст. 1050 ЦКУ визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, Відповідач, починаючи з 14.08.2015 року своєчасно не повернув суму позики Позивачу, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно заявлених вимог, станом на 28.12.2016 року позивачем нараховано, на суму боргу 666059,39 грн. встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, які підлягають до стягнення з відповідача в повному обсязі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,10,11,39,57,60,88,169,179,197,209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, іпн. НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 13.08.2014 року у розмірі 666059 (шістсот шістдесят шість тисяч пятдесят девять) гривень 39 копійок, з яких: 639616,08 грн. сума боргу, 26443,36 3% річних від простроченої суми боргу.

Стягнути з ОСОБА_2, іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, іпн. НОМЕР_2 понесені судові витрати сплачений судовий збір у розмірі 6660грн.59коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів із дня отримання копії заочного рішення.

Суддя Т.В.Шевцова