Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, суд

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_4 «Рівнеазот» ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила суду, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку. Причини пропуску позивачем вказаного строку не є поважними. Проти розрахунку середнього заробітку позивача не заперечує.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просить суд, поновити строк звернення до суду з даним позовом у звязку з поважними причинами його пропуску, стягнути з ОСОБА_4 «Рівнеазот» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 березня 2017 року по 03 липня 2017 року в розмірі 23630,60 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в розмірі 927,96 грн.

В судовому засіданні, представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просить суд, їх задоволити. Додатково пояснила суду, що позивач пропустила строк звернення до суду з поважних причин. ЇЇ син хворів з 19 червня по 19 липня 2017 року, 01 серпня 2017 року син позивача знову захворів та потребував постійного догляду матері та частих відвідувань лікарів. Вказані обставини є обєктивно непереборними та стали перешкодою для своєчасного звернення до суду. Крім того, позивач була юридично необізнаною щодо наслідків пропуску строку звернення до суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Суд вважає, що доводи представника позивача ОСОБА_2 викладені в заяві про поновлення строків звернення до суду є обґрунтованими, а тому суд визнає поважними причини пропуску строку звернення до суду позивачем ОСОБА_1 та вважає за необхідне поновити цей строк.

Судом встановлено, що наказом № 534-ВК від 10 березня 2017 року позивач була звільнена з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням з 17 березня 2017 року, в звязку з невиконанням власником законодавства про працю.

Як вбачається з довідки №768 від 21.04.2017 року про суми, які належать до виплати при звільненні, на день звільнення позивача заборгованість по заробітній платі, яка належить до виплати позивачу становила 41015,59 грн.

Судовим наказом Рівненського міського суду від 30 травня 2017 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 41015,59 грн. В добровільному порядку вказаний судовий наказ відповідач не виконував до 03 липня 2017 року.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до розяснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обовязок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача.

Посилання представників відповідача на те, що ОСОБА_4 «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, не заслуговують на увагу.

Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Обставини, які б свідчили про дії відповідача у стані крайньої необхідності представником відповідача не доведені і судом такі обставини не встановлені.

Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 02 липня 2014 року (справа № 6-76цс14) та у постанові від 23 грудня 2015 року (справа № 6-837цс15).

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу розяснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середньомісячний заробіток позивача за затримку виплати розрахункових сум при звільненні за період з 17 березня 2017 року по 03 липня 2017 року становить 23630,60 грн., що не заперечується представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати» у разі затримки виплати заробітної плати працівникам, виплачується компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідно до ст.3 вказаного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 вищевказаного Закону).

Сума компенсації доходів позивача за період затримки проведення розрахунку з позивачем при звільненні становить 927,96 грн.

Враховуючи те, що тяжке матеріальне становище відповідача та відсутність у відповідача коштів, не виключає його відповідальності за не проведення розрахунку з позивачем при звільненні у встановлені законом строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення строків звернення до суду задоволити.

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (, місцезнаходження: 33017, м. Рівне-17) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, задоволити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 березня 2017 року по 03 липня 2017 року в розмірі 23630,60 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в розмірі 927,96 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_5