АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/549/18 Справа № 203/3526/15 Головуючий у 1 й інстанції - Колесніченко О.В. Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Попазової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Центральної районної у м.Дніпрі ради, виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпрі ради, треті особи : П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення виконавчого комітету, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року представник ОСОБА_6 від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду на предмет захисту її права на спадщину за законом після батька ОСОБА_7, який правовстановлюючі документи за життя оформити не встиг, пред'явивши позов з підстав неправильного визначення часток спадкоємців її прабаби і прадіда. Зазначені вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 після прабаби ОСОБА_8 відкрилася спадщина, що складалася з частки 13/100 в праві спільної власності на домоволодіння у АДРЕСА_1, яку за відсутності заповіту фактично прийняли її чоловік ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 в рівних частинах по часток кожному, бо за сина ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, за правом представлення була закликана до спадкування її онука ОСОБА_12, якій відповідач ОСОБА_3 доводиться дочкою, однак належним чином таку спадщину не прийняла: заяву в нотаріальну контору не подала та у фактичне управління і володіння майном не вступила, оскільки своє постійне місце проживання в квартирі прабаби зареєструвала лише після спливу семи місяців - 16 жовтня 2003 року і з прадідом ОСОБА_9 разом мешкала лише до 2006 року, залишивши спірне житло з дитиною ОСОБА_3 (відповідачем ОСОБА_3) внаслідок конфліктів на ґрунті неналежного за ним догляду на весь час до відкриття 22 листопада 2008 року спадщини після ОСОБА_9, яку, так само, не прийняла, оскільки ні до нотаріальної контори не зверталася, ні фактично не вступала у володіння спадщиною, а фактично цю спадщину за відсутності заповіту прийняв за законом дід ОСОБА_10, який доглядав свого батька, але документи на спадщину за життя не оформив, внаслідок чого після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 не охоплену заповітом спадщину прийняв ОСОБА_7, подавши 24 квітня 2012 року про це заяву до нотаріальної контори на правах сина спадкодавця, а вдова діда, ОСОБА_13, 23 лютого 2012 року відмовилася від належної їй частки на користь онуки - позивача ОСОБА_2, яка звернулася 10 лютого 2015 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після відкриття такої ІНФОРМАЦІЯ_8.

Таким чином, оскільки мати спадкодавця, ОСОБА_13, 13 лютого 2015 року заявила про відмову від спадщини на користь позивача, то ОСОБА_2 успадкувала після свого батька ОСОБА_7 успадковану ним від її діда ОСОБА_10 належну останньому частку 15/100 в праві власності на спільне домоволодіння по АДРЕСА_1, яка відповідає володінню та користуванню в жилому будинку в натурі квартирою № 5-а, а також успадковану ним від прабаби і прадіда ОСОБА_10 частку 13/100 в праві власності на спільне домоволодіння по АДРЕСА_1, яка відповідає володінню та користуванню в жилому будинку в натурі квартирою № 5 площею 53,4 м2, однак позивач оформити спадщину не змогла, оскільки державний нотаріус П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутова А. Г. ще 21 вересня 2012 року видала на ім'я її троюрідної сестри, відповідача ОСОБА_3, в порядку спадкування за свою матір'ю ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_8 на 13/300 часток вказаного домоволодіння (зареєстроване в реєстрі за №3-1825) та після ОСОБА_9 на 13/300 часток домоволодіння (зареєстроване в реєстрі за №3-1827), зазначивши, що спадщина, на яку видається свідоцтво, складається з частки 26/300 в праві спільної власності на вказане спірне домоволодіння, що не відповідає дійсності, оскільки мати відповідача, ОСОБА_12, ніколи належним способом не приймала спадщини після жодного з спадкодавців, попри що виконавчий комітет Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради на підставі цих свідоцтв з порушенням порядку і процедури прийняв рішення № 16 від 18 січня 2013 року «Про призначення опікуна на 26/300 частиною буд. АДРЕСА_1», яким з перевищенням повноважень обов'язок по збереженню і використанню 26/300 часток спірного домоволодіння поклав на ОСОБА_4, яка за рішенням виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28 березня 2011 року призначена опікуном малолітньої ОСОБА_3, хоч така частка ніколи останній не належала, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просила суд:

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом /ВРХ №540093, реєстр №3-1825/ від 21 вересня 2012 року, видане П'ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, на 13/300 часток буд. АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, належних на праві власності ОСОБА_3;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом /ВРХ №540094, реєстр №3-1827/ від 21 вересня 2012 року, виданого П'ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на 13/300 часток буд. АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, належних на праві власності ОСОБА_3;

скасувати, як незаконне, рішення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради №16 від 18 січня 2013 року про призначення ОСОБА_4 опікуном над 26/300 частками буд. АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, які належать на праві власності малолітній дитині-сироті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру № 5 у домоволодінні АДРЕСА_1, що становить 13/100 домоволодіння, загальною площею 53,4 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат - 4,: кв.м., 18,5 кв.м., 7,9 кв.м., допоміжних приміщень: прихожої - 4,( кв.м., сіней -8,1 кв.м., кухні 6,6 кв.м., веранди 2,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_7;

визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру №5-а в домоволодінні АДРЕСА_1, що становить 15/100 часток домоволодіння загальною площею 21,1 кв.м., яка складається з житлової кімнати 16,2 кв.м., сіней 4,( кв.м., та гаража з погрібом - 21,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_7; а також віднести на рахунок відповідачів судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_9, видане ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, видане державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. 21 вересня 2012 року зареєстрованого в реєстрі за №3-1827, в частині 13/300 часток домоволодіння АДРЕСА_1, що в дійсності складає 13/600.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради №16 від 18 січня 2013 року «Про призначення опікуна над 26/300 частиною буд. АДРЕСА_1».

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_7 право на частку в розмірі 39/600 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1, якій відповідає відповідна частина квартири №5 загальною площею 53,4 кв.м., що включає житлові кімнати - 4,6 кв.м., 18,5 кв.м., 7,9 кв.м., допоміжні приміщення: прихожу - 4,9 кв.м., сіни - 8,1 кв.м., кухню - 6,6 кв.м., веранду - 2,8 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_7 право на частку в розмірі 15/100 у праві спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1, якій відповідає володіння та користування квартирою № 5-а загальною площею 21,1 кв.м., що містить житлову кімнату 16,2 кв.м., сіни - 4,9 кв.м., та гаражем з погребом площею 21,7 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено /том 2,а.с.160-168/.

З таким рішенням не погодилась позивач, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі /том 2, а.с.183-194/.

З матеріалів справи вбачається, що в м. Дніпропетровську в домоволодінні на АДРЕСА_1, за встановленим порядком користування відособленими приміщеннями жилого будинку ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності від 21 вересня 1977 року, за життя, у володіння і користування була надана в натурі трикімнатна квартира № 5 загальною площею 53,4 м2, що складається з жилих кімнат площею 4,6, 18,5 і 7,9 м2 та допоміжних приміщень прихожої - 4,9 м2, сіней - 8,1 м2, кухні - 6,6 м2, веранди - 2,8 м2, які відповідали 16/100 частці у праві спільної часткової власності на жилий будинок, одержаній нею за ухвалою народного суду Кіровського району м. Дніпропетровська від 11 листопада 1963 року в порядку успадкування від своєї матері ОСОБА_15 (т. 2 а.с. 32), внаслідок чого ця частина складної речі, згідно з ст. 24 КпШС України належала до роздільного майна подружжя.

В цьому ж домоволодінні по АДРЕСА_1, ОСОБА_10 за життя на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 14 жовтня 1977 року, відповідно його частці у спільному майні, так само, у володіння і користування була надана в натурі однокімнатна квартира № 5а, що після перебудови складається з житлової кімнати площею 16,2 м2 і допоміжних сіней - 4,9 м2.

Корисна площа цього будинку за рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 580 від 17 липня 1998 року «Про надання права власності на житлову кімнату, тамбур, гараж та затвердження акту ідеальних частин користування в домоволодінні АДРЕСА_1» збільшилась внаслідок проведених в установленому порядку ОСОБА_10, зокрема, за свій рахунок, за згодою решти учасників спільної часткової власності на жилий будинок, перебудови квартири № 5а, загальною площею 21,1 м2 та прибудови тамбуру і гаражу з льохом, площею 21,7 м2, про що 24 жовтня 1997 року складено акт ідеальних часток, внаслідок чого згідно з ст.ст. 105, 119 ЦК УРСР його частка збільшилася до 15/100 (т. 1 а.с. 26-30), а частка учасника у спільній власності ОСОБА_8 відповідно зменшилась до 13/100, зміни в чому зареєстровані КП «ДМБТІ» ДОР (т. 1 а.с. 7, в тому числі зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 44 років помер ОСОБА_11, який був сином ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та проживав у м. Дніпропетровську разом з батьками в домоволодінні по АДРЕСА_1, про що 20 березня 2003 року в Книзі реєстрації смертей вчинено актовий запис № 2330 та Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області видано свідоцтво повторно (т. 1 а.с. 92).

ОСОБА_11, був батьком ОСОБА_12, але за відсутності у померлого ОСОБА_11 майна, спадкова справа не відкривалася.

ІНФОРМАЦІЯ_7 відкрилася спадщина після ОСОБА_8 внаслідок її смерті у віці 79 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції свідоцтвом серії НОМЕР_1 про вчинений 20 березня 2003 року актовий запис № 2333 (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР за відсутності заповіту після ОСОБА_8 до спадкування за законом в першу чергу за ст. 527 цього Кодексу закликані спадкоємцями її син ОСОБА_10 і чоловік, який її пережив, ОСОБА_9, в рівних частках, а також в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом померлому ОСОБА_11, якого немає в живих на час відкриття спадщини, згідно з ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР успадковує її онука ОСОБА_12 як дочка того, хто був би спадкоємцем.

13 червня 2003 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звернулися до П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, чим фактично прийняли спадщину після ОСОБА_8, у спосіб, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР з приводу чого заведена спадкова справа № 316/2006 (т. 1 а.с. 100).

Таким чином, спадщину після ОСОБА_8, що складалася з володіння і користування в натурі квартирою в жилому будинку по АДРЕСА_1, яка відповідала частці 13/100 в праві спільної часткової власності на домоволодіння, у належний спосіб прийняли спадкоємці першої черги, а саме: чоловік ОСОБА_9, син ОСОБА_10 і онука ОСОБА_8 за правом представлення свого померлого батька ОСОБА_11, який був би спадкоємцем як син спадкодавця, на підставі чого ця спадщина згідно з ст. 548 ЦК УРСР визнається належною їм з моменту її відкриття ІНФОРМАЦІЯ_7 в рівних частках по , попри що жоден з спадкоємців не отримував свідоцтва про право на спадщину за законом.

Висновки суду про те, що, ОСОБА_12 згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР фактично вступила в управління і володіння спадковим майном після смерті своєї бабусі ОСОБА_8, чим прийняла спадщину після неї, були зроблені судом першої інстанції на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку, а саме, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_13 підтвердили, що ОСОБА_12 з'явилась на похорони свого батька ОСОБА_11 і баби ОСОБА_8, де повідомила діду ОСОБА_9, що має намір з ним проживати разом у спадковому будинку та піклуватися про нього, а після того як ОСОБА_9 через 2-3 місяці повернувся від сина до свого будинку до цього будинку переїхала жити і ОСОБА_12 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3, що відбулося наприкінці літа, у серпні-початку вересня 2003 року, тобто у шестимісячний строк.

Доводи представника позивача ОСОБА_2, як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_12 не прийняла спадщину, оскільки в спадковому будинку була зареєстрована лише 16 жовтня 2003 року, тобто після сплину шестимісячного строку для прийняття спадщини 15 вересня 2003 року, обґрунтовано відхилені судом 1 інстанції, як такі що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки як встановлено судом і вбачається з домової книги ОСОБА_12 взамін втраченого отримала новий паспорт у Кіровському РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лише 09 жовтня 2003 року та, відповідно, змогла зареєструватись з урахуванням часу проведення реєстрації 16 жовтня 2003 року, що свідчить про намір як ОСОБА_9, так і самої його онуки належним чином оформити спадщину за правом представлення.

Так, зазначені свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_13, показали суду, що ОСОБА_12 стала проживати у спадковому будинку ще наприкінці літа 2003 року та саме у зв'язку з втратою паспорта її дід ОСОБА_9 допомагав в реєстрації проживання в будинку та в оформленні для цього паспорта, строк отримання якого згідно з п.п. 25, 27 Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої чинним на той час наказом МВС України № 316 від 17.08.94, складав не менше одного місяця, що свідчить про звернення до Кіровського РВ за видачею паспорта за місцем фактичного проживання не пізніше 09 вересня 2003 року, що непрямо доводить початок фактичного управління спадковим будинком до сплину шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, зазначені обставини доводами апеляційної скарги не спростовані, а фактично містять в собі незгоду апелянта з вказаними висновками та переоцінку цих встановлених обставин.

В подальшому, 22 листопада 2008 року відкрилася спадщина після ОСОБА_9 внаслідок його смерті у віці 85 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області свідоцтвом серії НОМЕР_2 про вчинений 25 листопада 2008 року актовий запис № 9147 (т. 1 а.с. 22). В спадковій квартирі по АДРЕСА_1, на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем постійно мешкала його онука ОСОБА_12, чиє місце проживання було також зареєстроване за вказаною адресою.

У першу чергу право на спадкування за законом після ОСОБА_9 згідно з ст. 1261 ЦК України мав його син ОСОБА_10, який не проживав постійно із спадкодавцем, але 03 березня 2009 року, відповідно до ст. 1269 ЦК України, подав нотаріусу П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 86зворот). Онука спадкодавця, ОСОБА_12, за правом представлення її померлого батька ОСОБА_11, яка, згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, спадкує ту частку спадщини, яка б належала останньому за законом, якби він був живим на час відкриття цієї спадщини.

Таким чином, ОСОБА_12, відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом встановленого строку не відмовилась від неї.

За встановлених обставин, спадщину після ОСОБА_9, яка складалася з частки 13/300 в праві спільної часткової власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, у належний спосіб прийняли спадкоємці за законом першої черги: син ОСОБА_10 і онука ОСОБА_12, за правом представлення свого померлого батька ОСОБА_11, який був би спадкоємцем, як син спадкодавця, на підставі чого ця спадщина згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить їм з часу її відкриття, а саме з 22 листопада 2008 року за ст. 1267 ЦК України в рівних частках по 1/2, внаслідок чого співвласники ОСОБА_10 і ОСОБА_8, загалом, кожен окремо, успадкували частку по 39/600 в праві спільної часткової власності на домоволодіння, яка розрахована судом першої інстанції правильно, відповідно до розрахунку суми часток 13/300 + 13/600 = 39/600( 26+13/600), що відповідає фактичному користуванню в натурі 1/2 частиною приміщень квартири № 5 спільного домоволодіння.

Однак, не зважаючи на прийняття спадщини, жоден з спадкоємців не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_6 відкрилася спадщина після ОСОБА_12 внаслідок її смерті у віці 32 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції свідоцтвом серії НОМЕР_3 від 17 березня 2011 року про вчинений 17 грудня 2010 року актовий запис № 8886 (т. 1 а.с. 107).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України за відсутності заповіту після ОСОБА_12 до спадкування за законом в першу чергу закликана спадкоємцем єдина донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с.92 зворот), відомості про батька якої до свідоцтва про її народження внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (т. 1 а.с.142зворот), і яка на час відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 6 СК України була малолітньою.

Малолітня ОСОБА_3 взята на первинний облік дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі наказу Служби у справах дітей Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради № 49 від 31 грудня 2010 року (т. 1 а.с. 137), після чого в статусі дитини-сироти її влаштовано на повне державне забезпечення до державного закладу із збереженням за нею права користування житлом по АДРЕСА_1, в м. Дніпропетровську, відповідно до рішення виконкому Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради № 72 від 18 лютого 2011 року «Про надання правового статусу та влаштування малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до державного закладу на повне державне забезпечення» (т. 1 а.с. 141 в тому числі зворот).

Рішенням виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 189 від 28 березня 2011 року ОСОБА_4 призначена опікуном над малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, чиє місце проживання визначене разом з опікуном в АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 193), у зв'язку з чим рішенням виконкому Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради № 158 від 25 квітня 2011 року внесено відповідні зміни до рішення № 72 від 18 лютого 2011 року (т. 1 а.с. 144).

Таким чином, на основі з'ясованих обставин належить дійти висновку, що єдина малолітня спадкоємиця, відповідач ОСОБА_3, згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, яка прийняла спадщину за законом після матері ОСОБА_12, що відповідно до ст. 1221 ЦК України відкрилася за місцем знаходження належного спадкодавцю за життя нерухомого майна у вигляді 1/2 частини приміщень спірної квартири № 5, які відповідали частці 39/600 у праві спільної часткової власності на домоволодіння по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 відкрилася спадщина після ОСОБА_10 внаслідок його смерті у віці 67 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровської області свідоцтвом серії НОМЕР_4 про вчинений 22 листопада 2011 року актовий запис № 7980 (т. 1 а.с. 25).

В неохопленій заповітом частині після ОСОБА_10 до спадкування за законом в першу чергу за ст. 1261 ЦК України закликані спадкоємцями його дружина ОСОБА_13, яка пережила спадкодавця і заявила про відмову від прийняття спадщини за законом після покійного чоловіка (т. 1 а.с. 78зворот), а також його син ОСОБА_7, який 24 квітня 2012 року відповідно до ст. 1269 ЦК України подав нотаріусу Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно, спадщину після ОСОБА_10, що складалася з частки 129/600 в праві спільної часткової власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, з розрахунку суми часток 39/600 +15/100 = 129/600 (39+90/600) , у належний спосіб прийняв спадкоємець за законом першої черги, на підставі чого ця спадщина згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить йому з часу її відкриття ІНФОРМАЦІЯ_5.

ІНФОРМАЦІЯ_8 відкрилася спадщина після ОСОБА_7 внаслідок його смерті, що 20 січня 2015 року засвідчено Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції свідоцтвом серії НОМЕР_5 про вчинений 09 вересня 2014 року актовий запис за № 6334 (т. 1 а.с. 70 зворот).

Згідно з ст. 1261 ЦК України до спадкування за законом після ОСОБА_7 у першу чергу закликані спадкоємцями його мати - ОСОБА_13 і єдина його дочка ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка 10 лютого 2015 року відповідно до ст. 1269 ЦК України подала до П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 69). В свою чергу мати спадкодавця ОСОБА_13 13 лютого 2015 року згідно з ст. 1274 ЦК України заявила про відмову від належної їй частки у спадщині за законом на користь онуки - ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 70).

Таким чином, позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька ОСОБА_7, яка складається з володіння і користування в натурі квартирою № 5а та 1/2 частиною приміщень квартири № 5 в жилому будинку АДРЕСА_1, які відповідають частці 129/600 в праві спільної часткової власності на домоволодіння, належні їй з часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_8.

На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку що розмір частки позивачки ОСОБА_2 у спадковому майні в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_7 складає розмір 39/600 часток у праві спільної часткової власності на квартиру №5, домоволодіння АДРЕСА_1, та 15/100 у праві спільної часткової власності на квартиру №5-а, домоволодіння АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з визначенням місцевим судом розміру частки у спадковому майні, яка належить позивачці ОСОБА_2 фактично зводяться до незгоди з висновками місцевого суду стосовно встановлених судом обставин, за якими факт прийняття спадщини ОСОБА_12, згідно до ст. 549 ЦК України після померлої ОСОБА_8 був доведений суду на підставі показів свідків та факту про реєстрацію за місцем проживання діді та померлої баби, що на думку апелянта не свідчить про фактичне прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_12, але колегія суддів вважає, що такі доводи є безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні, посилань на якісь інші докази, надані позивачем в спростування доводів відповідачів, апеляційна скарга не містить.

Також доводами апеляційної скарги не спростований висновок місцевого суду стосовно визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_9, виданого ОСОБА_3, державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. 21 вересня 2012 року зареєстрованого в реєстрі за №3-1827, в частині 13/600 часток домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки вказаний висновок зроблений місцевим судом відповідно до ст. 213 ЦПК України на основі встановлених обставин, які знайшли своє підтвердження зібраними сторонами доказами, дослідженими в судовому засіданні з оцінкою, кожного окремо, на предмет належності, допустимості та в їх сукупності на достатність і логічний взаємозв'язок, за яким місцевий суд дійшов стійкого внутрішнього переконання у безпідставній видачі відповідачу державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом після прадіда, оскільки апелянт має право не на всю спадщину прадіда, яка в цілому складається з частки 13/300 у спільному домоволодінні, а лише на половину від неї, яка дорівнює частці 13/600 в цьому домоволодінні, а тому захистив порушені права позивача як спадкоємця, визнавши, що свідоцтво підлягає визнанню недійсним в частині розміру успадкованої частки в праві спільної власності, а не визнання його повністю недійсним, в цілому, як про це вимагає апелянт в доводах апеляційної скарги.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи позивача щодо використання нотаріусом у свідоцтвах дефініції представництва замість спадкування за правом представлення, оскільки на глибоке переконання суду, зазначене складає мовну помилку в перекладі, а помилки нотаріуса в формальному посиланні на норми матеріального права безспірність засвідчених ними фактів спадкування відповідачем за законом по прямій висхідній лінії своєї матері за правом представлення діда під сумнів не поставили, з огляду на що доводи сторони позивача з цього приводу місцевий суд відхилив. Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком районного суду, вважає його правильним, а доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставними.

Рішення суду в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради №16 від 18 січня 2013 року «Про призначення опікуна над 26/300 частиною буд. АДРЕСА_1» апелянтом не оскаржується.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко