Справа № 219/2998/17
Провадження № 2/219/80/2018
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2018 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_3

до Бахмутської міської ради Донецької області

про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_3 (далі Позивач, ОСОБА_3Є.) звернулась до суду з позовом до Бахмутської міської ради Донецької області (далі Відповідач, Рада) про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Як на підставу своїх вимог Позивач посилається на ті обставини, що ОСОБА_3, з 01 січня 2007 року по 20 квітня 2014 року проживала однією сім'єю, але без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (далі - ОСОБА_4Є.) вела з ним спільне господарство, мала спільний сімейний бюджет та спільні витрати. Указує, що оскільки з 2007 року та до моменту смерті ОСОБА_4 вони спільно з ним вели домашнє господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільні витрати, в іншому шлюбі не перебували, фактично проживали за однією адресою, то їхні с померлим ОСОБА_4 відносини мали всі передбачені законом ознаки сім'ї, оскільки сім'я може бути створена не тільки на підставі шлюбу, а й на інших підставах, що не заборонені законом. 20 квітня 2014 року ОСОБА_4 помер, про що вчинено актовий запис № 410 від 22 квітня 2014 року, та після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири, що розташована за адресою: вул. Леваневського, 105/22, м. Бахмут Донецької області. Крім вказаної квартири до складу спадщини після померлого ОСОБА_4 входять грошові вклади, розміщені на рахунках в ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 16999,00 грн. (рахунок № 31042) та в сумі 2424.55 грн. (рахунок № 91551/9626). Інших спадкоємців (в тому числі спадкоємців попередніх черг) у померлого ОСОБА_4 немає, вважає, що вона є такою, що прийняла спадщину після померлого ОСОБА_4 як спадкоємець четвертої черги, оскільки проживала з померлим ОСОБА_4 однією сімєю більше пяти років до часу відкриття спадщини. Постановою нотаріуса від 15 березня 2017 року позивачу було відмовлено у відкритті спадкової справи, зазначивши, серед іншого, на те, що у позивача відсутні документи, які підтверджують факт її проживання з померлим ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу не менш як пять років до відкриття спадщини. Одночасно нотаріусом розяснено про необхідність звернення до судової інстанції для вирішення даного питання. У звязку з чим, просить встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2007 року по 20 квітня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом; визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на вклад за рахунком № 31042, відкритим в ПАТ «Державний ощадний банк України» (ощадна книжка від 18 квітня 2007р.), в сумі 16999,00 грн. в порядку спадкування за законом; визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на вклад за рахунком № 91551/9626, відкритим в ПАТ «Державний ощадний банк України» (ощадна книжка від 28.07.2007р.), в сумі 2424,55 грн. в порядку спадкування за законом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Обґрунтовуючи позов, зазначив, що з січня 2007 року по 20 квітня 2014 року позивач проживала однією сім'єю, але без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, вели з ним спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільні витрати, що підтверджується актом ПП «Наш дім плюс» від 31 липня 2014 року, складений комісією та за участю сусідів; показаннями свідків які підтвердили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали як чоловік і дружина, а також свідоцтвом про вінчання та спільними фотокартками.

Крім того, представник позивача стверджував, що, на його думку, у ОСОБА_2 відсутні повноваження на представництво Ради в цьому провадженні, оскільки нею не доведено іншого. Зокрема, зазначає, що секретар Ради, як і голова, не уповноважені видавати довіреності на представництво її інтересів згідно закону або інших актів.

Щодо зазначених доводів представника позивача про відсутність повноважень на представництво суд зазначає наступне.

Відповідно до довіреності №01/11-309 від 05 травня 2017 року Бахмутська міська рада в особі секретаря Бахмутської міської ради ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_2 представляти Раду в усіх судових інстанціях, зокрема в Артемівському міському суді Донецької області, з правом підписувати та подавати заяви з усіма процесуальними правами, що надані сторонам.

Повноваження секретаря Ради підтверджуються розпорядженням міського голови від 19 квітня 2017 року №67 ро, згідно якого, у звязку з вибуттям у відпустку з 03 травня 2017 року по 19 травня 2017 року міського голови ОСОБА_7, виконання його обовязків міського голови покладено на секретаря Бахмутської міської ради ОСОБА_6

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представництво міської ради здійснюється міським головою, а в окремих за випадках, зазначених в законі, секретарем міської ради. У ст.12 зазначеного Закону визначено, що міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста. Він обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі.

Представництво територіальної громади, ради та її виконавчого комітету у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства відноситься до повноважень міського голови (п.4 ч.1 ст.42 Закону). У разі звільнення з посади міського голови у зв'язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження міського голови здійснює секретар міської ради, крім випадків дострокового припинення повноважень міського голови відповідно до Закону України «Про військово-цивільні адміністрації». Секретар міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень міського голови і до моменту початку повноважень міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії міської ради, обраної на чергових місцевих виборах (ч.2 ст.42 Закону).

Тлумачення щодо представницького мандату міського голови надане в рішенні Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №7-рп/99 (справа № 1-25/99), в якому зазначено, що міський голова - це головна посадова особа територіальної громади міста, що має представницький мандат, отриманого міським головою за результатами прямих виборів його територіальною громадою. Міський голова як особа, що має представницький мандат, виступає від імені виборців, зокрема, представляє територіальну громаду, міську раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян тощо. Виконання цих функцій та повноважень має місце тому, що виборці обрали його і наділили мандатом (тобто дорученням).

Таким чином, відповідно до Закону ці посадові особи наділені представляти територіальну громаду (Раду) та повноваженням видавати довіреності на представництво інтересів Бахмутської міської ради, що спростовує доводи представника позивача в цій частині.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на ті обставині, що за ОСОБА_4 доглядали соціальні служби. Він не мешкав з ОСОБА_3 як чоловік та дружина однією сім'єю, що підтверджується показаннями свідків з боку відповідача, а саме: сусідів, які також заперечували даний факт; працівників соціальної служби, які надали пояснення, що вони відвідували ОСОБА_4 двічі на тиждень з 2012 року і Позивача жодного разу не бачили. У звязку з необґрунтованістю просила у задоволенні позову відмовити за недоведеністю.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4, який народився 13 травня 1938 року, є уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2 та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО №782730 від 22 квітня 2014 року у віці 75 років помер 22 квітня 2014 року, про що здійснено відповідний актовий запис №410 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.20, 90).

За життя померлому ОСОБА_4 на праві приватної власності належало нерухоме майно: квартира №22 в будинку №105, яка розташована за адресою: місто Бахмут, вул. Леваневського; а також на його імя на рахунках в ПАТ «Державний ощадний банк України» № 31042, були розміщені грошові кошти в сумі 16999,00 грн. (рахунок № 31042) та в сумі 2424.55 грн. (рахунок № 91551/9626) (а.с. 10-14).

Установлено, що ОСОБА_4 за все життя та ОСОБА_3 - з 29 березня 1995 року, у зареєстрованому шлюбі не перебували; актові записи про шлюб та народження дітей щодо ОСОБА_4 відсутні (а.с. 17, 113-117, 172).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 15 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 відмовлено у відкритті спадкової справи у звязку зі смертю ОСОБА_4, померлого 20 квітня 2014 року, оскільки ОСОБА_3 не має відповідних документів про підтвердження її фактичних шлюбних відносин зі спадкодавцем та ведення спільного господарства, не надала свідоцтво про його смерть та пропустила 6-місячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини за законом, то за таких обставин спадкова справа не може бути відкрита (а.с.9). Водночас з повідомлення Державного нотаріуса Першої Бахмутської державної нотаріальної контори №1182/01-16 від 22 липня 2017 року ОСОБА_9 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №48573096 від 28 липня 2017року та №48573161 від 28 липня 2017року вбачається, що після смерті ОСОБА_4, померлого 20 квітня 2014 року, спадкова справа не відкривалась, тобто не хто не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.109-111).

З акту Приватного підприємства «Наш дім плюс» від 31 липня 2014 року, складеного у складі сусідів, ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, к. 22, убачається, що, зі слів сусідів, ОСОБА_3 проживала спільно з ОСОБА_4 з 01 січня 2007 року та вели спільне господарство по день смерті ОСОБА_4 (а.с.16).

Водночас відповідно до актів від 22 лютого 2017 року, складеного Приватним підприємством «Будинок плюс» у складі комісії майстрів: ОСОБА_10, ОСОБА_11 та майстра ОСОБА_12, та від 20 листопада 2017 року, складеного комісією у складі бухгалтера ОСОБА_13 та паспортиста ОСОБА_12, при проведені перевірки паспортного режиму, квартири №22, жилого будинку №105 по вул. Леваневського, встановлено, що за вищезазначеною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає. Володілець квартири ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 22 квітня 2014 року та знятий з реєстрації 29 вересня 2014 року, що підтверджують сусіди (а.с.69, 164).

Із довідки Приватного підприємства «Наш дім плюс» убачається, що за квартирою №22, жилого будинку №105 по вул. Леваневського існує заборгованість за комунальні послуги, яка складає станом на 01 серпня 2016 року - 2486,51 грн. (а.с.70).

У відповідності до акту виходу на місцевість за адресою: АДРЕСА_2 від 26 квітня 2017 року, щодо з'ясування обставин факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з громадянином ОСОБА_4, за вищевказаною адресою в період з 01 січня 2007 року по 20 квітня 2014 року (дата смерті ОСОБА_4Є.) здійснено комісійний виїзд в присутності мешканців будинку 105 по вул.Леваневського, а саме: кв.26,23, та встановлено наступне: ОСОБА_4 був одинокою людиною та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 один; сусіди стверджують, що громадянка ОСОБА_3 ніколи не проживала разом з ОСОБА_4 взагалі в період з 01 січня 2007 року по 20 квітня 2014 року, не вела спільне господарство з ним. Поховання ОСОБА_4 здійснювали сусіди за спільно зібрані кошти (а.с.73-75).

За заявою ОСОБА_14, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського управління юстиції у Донецькій області, видано витяг КХ №214612 від 22 квітня 2014 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_4 для виплати допомоги на поховання (а.с. 117). У подальшому ОСОБА_14 внесла передоплату у сумі 600 грн. на ритуальні послуги, усього сума до оплати 1905 грн згідно чеку Похоронної служби «Рута», 21 квітня 2014 року (а.с.89).

Із товарного чеку Торгового будинку «Биттехніка» «30507-7 від 03 травня 2007 року, вбачається, що ОСОБА_3 придбала холодильник Днепр ДХ-416-7-010 вартістю 1981 грн. (а.с.138).

Відповідно до накладної №57 від 01 квітня 2015 року, ОСОБА_3 у 2016 році замовила памятник, цемент, роботу по установці, фото на гранітний памятник (ОСОБА_4 13.05.1938-20.04.2014) (а.с.141).

Згідно з квитанцією від 23 квітня 2014 року, церквою «Всехсвятська» прийнято замовлення на панахиду за упокій та сорокоуст за упокій ОСОБА_4 від ОСОБА_3 (а.с.142).

Згідно зі свідоцтва про вінчання вчиненого 15 лютого 2009 року в храмі Свято-Покровському с. Кліщіївка Артемівського району, протоієреєм ОСОБА_15, було вчинено таїнство раба божого ОСОБА_4 та ОСОБА_3, скріпленого печаткою храму, проте за відсутності підпису відповідальної особи (а.с.215).

У судовому засіданні були оглянуті оригінали фототаблиць, на яких зображені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом (а.с.139-140).

Також у судовому засіданні були оглянути квитанції з оплати комунальних послуг за адресою: м. Бахмут, вул. Леваневського 105/22 на імя ОСОБА_4, з яких вбачається, що за вищезазначеною адресою сплачувались платежі за комунальні послуги, проте прізвище та ініціали платника не зазначені (а.с. 138-214).

Приймаючи рішення суд виходить з наступного.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд ураховує правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Спадкоємців першої, другої та третьої черги за законом після смерті ОСОБА_4 не встановлено, тому відповідно до статті 1264 ЦК України право на спадщину після смерті останнього за черговістю отримують особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Зі змісту свідчень свідків сторони позивача ОСОБА_16 (донька позивача), ОСОБА_17 (сусід ОСОБА_4Є.) убачається, що ОСОБА_3 дійсно з 01 січня 2007 року по 20 квітня 2014 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, вела з ним спільне господарство, мала спільний сімейний бюджет та спільні витрати. Донька позивача ОСОБА_16 також надала пояснення, що її мати похованням не займалась оскільки у цей час перебувала на території Російської Федерації у родичів, бачила як мати з речами виходила з квартири ОСОБА_4 для того, щоб її не побачили соціальні працівники, які допомагали по господарству ОСОБА_4 Зазначені показання свідків позивача суд оцінює критично з огляду на те, що ОСОБА_16 перебуває з ОСОБА_3 у родинних відносинах (донька) і може мати очевидну зацікавленість у наданні зазначених свідчень на користь позивача. Поряд з цим показання свідка ОСОБА_17 (сусід ОСОБА_4Є.) суд також не може прийняти до уваги зважаючи на те, що останнім неодноразово змінювались показання під час допиту, зокрема при відповідях на питання представника відповідача з приводу вмовляння ним сусідив скласти акти щодо проживання/не проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 у квартирі однією сімєю. Про зацікавленість ОСОБА_17 зазначила також свідок ОСОБА_18 (соціальний працівник), яка відвідувала ОСОБА_4 двічі на тиждень з 2012 року. Зазначене може свідчити про неправдивість показань свідка ОСОБА_17 і його показання не можуть бути покладені судом в основу рішення без підтвердження іншими доказами.

За змістом показань свідка сторони відповідача ОСОБА_18 (соціальний працівник) на обслуговуванні у соціальної служби ОСОБА_4 перебуває з 1998 року, з 2006 року, після смерті його матері, проживає сам, неодружений, дітей не має. Стверджував, що після його смерті квартира піде державі, а інше майно до дитячого будинку. Відвідувала ОСОБА_4 двічі на тиждень і в різний час удень з 2012 року, прибирала у квартирі, купляла продукти харчування, допомагала іншим чином. Зазначила також, що ніколи за цей період у квартирі ОСОБА_4 не бачила ніяких жінок, а також будь-яких жіночих речей або слідів проживання іншої людини. Крім того стверджувала, що сусіду ОСОБА_4 ОСОБА_17 (ОСОБА_17Ф.) інші сусіди віддали гроші в сумі 2000 грн, які знайшли квартирі ОСОБА_4, за які він відмовився допомагати в організації поховання, ключі від квартир померлого до ЖЕКу не віддав, часто відвідує церкву і товаришує з «батюшкою». Зазначила, що похованням ОСОБА_4 займалась вона особисто за власні кошти, проте просила оплатити знайому ОСОБА_14, яка є медсестрою і допомагала їй доглядати за ОСОБА_4 (прала речі). Потім разом з ОСОБА_14 здійснювала заходи для отримання коштів на поховання, пенсії ОСОБА_4 для компенсації понесених витрат. Зазначені показання свідка ОСОБА_18 підтверджуються також чеком Похоронної служби «Рута» про оплату 21 квітня 2014 року ОСОБА_14 ритуальних послуг та листом Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 04 серпня 2017 року за №15.14.-93/3074, в якому зазначається про те, що за заявою ОСОБА_14 видано витяг КХ №214612 від 22 квітня 2014 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_4 для виплати допомоги на поховання. Зауваження представника позивача щодо зміни показань ОСОБА_18 під час її допиту не спростовують загального змісту свідчень, стосуються лише процедури отримання коштів на поховання/пенсії, а тому не приймаються судом до уваги.

Свідок сторони відповідача ОСОБА_19, яка є працівником відділу обліку та розподілу житла Управління муніципального розвитку Бахмутської міської ради, стверджувала, що квартира АДРЕСА_3 наразі перебуває у процедурі оформлення як відумерла спадщина. Зазначила, що дійсно за її участі було проведено опитування мешканців підїзду будинку №105 по вул.Леваневського в м. Бахмут, які вказали, що ОСОБА_4 був самотньою людиною, проживав до самої смерті один, був людиною з обмеженими фізичними можливостями, майже не виходив. Найближча сусідка з 23 кв. ОСОБА_20 підтвердила письмово, що ОСОБА_4 тривалий час мешкав зі своєю мамою по день її смерті, а потім проживав сам, до нього ніхто не заходив окрім працівників соціальної служби. ОСОБА_4 був недовірливою людиною. Інші сусіди відмовились письмово підтвердити свої пояснення, оскільки залякані, тому що є заінтересована особа, яка також проживає у цьому будинку і має до цієї квартири свій інтерес.

На підтвердження позовних вимог представником позивача були надані ксерокопії квитанцій про оплату комунальних послуг за період 2010-2013 роки, копії медичних карток ОСОБА_3, проте, суд при дослідженні цих доказів вважає, що вони не підтверджують постійне поживання ОСОБА_3 саме за адресою реєстрації позивача однією сімєю з ним без реєстрації шлюбу. Поряд з цим суд зауважує, що квитанції відносяться до обставин які мали місце у 2010-2013 роках, тобто менший період, ніж пять років по день відкриття спадщини і не містять прізвища та ініціалів особи платника ( а.с. 143-153, 188-214). Варто зауважити, що із довідки Приватного підприємства «Наш дім плюс» убачається, що за квартирою №22, жилого будинку №105 по вул. Леваневського обліковується заборгованість за комунальні послуги, яка складає станом на 01 серпня 2016 року - 2486,51 грн.

Показання свідків щодо факту проживання ОСОБА_3 у квартирі ОСОБА_4 разом з ним однією сімєю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, не можуть бути покладені судом в основу рішення без підтвердження іншими доказами, оскільки в цій частині містять суперечності, не узгоджуються між собою, оскільки за власними спостереженнями свідки зробили протилежні висновки.Отже встановити будь-які обєктивні фактичні дані в цій частині за показаннями свідків неможливо.

Крім того надані сторонами акти від 31 липня 2014 року та від 26 квітня 2017 року, які складені за участю сусідів, щодо факту проживання ОСОБА_3 у квартирі ОСОБА_4 разом з ним однією сімєю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства у спірному приміщенні протягом 2007-2014 років також мають взаємовиключні висновки(а.с.16, 73).

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач фактично не надала суду жодного доказу які б у сукупності з іншими обставинами підтверджували факт проживання позивача та померлого однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, були пов'язані спільним побутом.

Крім того суд звертає увагу, що ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи лише у березні 2017 року, тобто з порушенням шестимісячного строку на звернення. Доказів поновлення такого строку суду не представлено, так само як і поважності причин його пропуску зі заявленням відповідної вимоги.

Квитанції про оплату позивачем витрат на памятник, придбання нею холодильника, місцезнаходження якого невідоме, замовлення панахид самі по собі, з підкріпленням іншими доказами, не підтверджують зазначені обставини. Фотографії на яких зображені ОСОБА_3 та померлий ОСОБА_4 підтверджують факт знайомства останніх і не датовані. Надаючи оцінку наданому представником позивача свідоцтву про вінчання між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вчиненого 15 лютого 2009 року в Свято-Покровському храмі с. Кліщіївка Артемівського району, протоієреєм ОСОБА_15, суд зазначає, що вказаний документ не відноситься до тих, що згідно із законом офіційно підтверджують реєстрацію шлюбу, і зауважує, що зазначений документ скріплений печаткою храму, проте за відсутності підпису відповідальної особи.

Ураховуючи вищезазначене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу заявлених позовних вимог, урахувавши показання свідків, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягає, також не можуть бути задоволені інші вимоги, які було заявлено позивачем, оскільки вони є похідними вимогами від вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення.

Судові витрати підлягають покладенню на позивача відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 5, 10, 13, 142, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Бахмутської міської ради Донецької області про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22 січня 2018 року.

Головуючий суддя 16.01.2018 ОСОБА_21

Повідомити учасників справи про можливість ознайомлення з рішенням суду на веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.