АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/1005/2018
справа №758/3921/15-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Довгополої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3, на рішення ОСОБА_4»янського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Лазаренко В.В. 06 червня 2017 року о 12 год. 38 хв. у м.Києві, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім»єю та поділ майна,-

встановила:

В грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 починаючи з 01 травня 2010 року;

- визнати за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, колір бежевий, 2007 року випуску;

- у порядку розподілу спільного сумісного майна ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, колір бежевий, 2007 року випуску;

- у порядку розподілу спільного сумісного майна ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, колір бежевий. 2007 року випуску.

Вимоги обґрунтовує тим, що, починаючи з 01 травня 2010 року, сторони проживають однією сім»єю без реєстрації шлюбу. ОСОБА_6 відмовляється від укладення шлюбу та нотаріального посвідчення факту спільного проживання як чоловік та жінка.

За час проживання сторонами придбаний автомобіль, який є предметом позовних вимог. З метою захисту своїх майнових інтересів ОСОБА_5 звернулась до суду із цим позовом.

ОСОБА_4»янського районного суду міста Києва позовні вимоги задоволено частково, вирішено встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 01 травня 2010 року. В задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В апеляційній скарзі посилається на те, що участі у справі не приймав, проте ухвалене рішення стосується його прав та інтересів.

Так, зазначає, що у період з 1985 року по 1999 рік він та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано з формальних підстав і вони продовжили проживати разом, вести спільне господарство та збільшувати розмір статків. 04 травня 2016 року ОСОБА_5 повідомила про припинення шлюбних відносин. Щодо поділу спільно нажитого майна вони не дійшли згоди та в червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив встановити факт їхнього проживання однією сім»єю з 01 січня 2004 року по 03 травня 2016 року, визнати удаваним договір купівлі-продажу квартири та поділ спільного майна. Судовим рішенням за наслідками розгляду такої справи, зокрема, встановлено факт їхнього проживання у період часу з 01 січня 2004 року по 03 травня 2016 року.

Вказує на те, що у період часу, починаючи з 01 травня 2010 року, з якого ОСОБА_4»янський районний суд міста Києва встановив факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 набули нерухоме майно, на яке у ОСОБА_5 та у ОСОБА_6 можуть виникнути необґрунтовані вимоги на підставі рішення ОСОБА_4»янського районного суду міста Києва.

Скаржник зазначає, що встановлення факту спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з огляду на відсутність спільного майна само по собі не має юридичного значення, відтак такі вимоги задоволенню не підлягають.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 заперечує її доводи, зазначаючи, що з ОСОБА_5 вони познайомились наприкінці 2009 року та з лютого 2010 року почали безперервно проживати разом, він допомагав її дітям у питаннях лікування, навчання, відпочинку тощо, разом проводили дозвілля, подорожували.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, а також вказує на обставини спільного проживання з ОСОБА_6 та відображення у рішенні ОСОБА_4»янського районного суду міста Києва дійсних обставин її особистого життя.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_9, а також відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач підтвердив обставини спільного проживання сторін протягом строку, що зазначений у позовній заяві. Відмовляючи у задоволенні вимог, що стосуються поділу майна, суд установив, що автомобіль належить відповідачу з 23 вересня 2009 року, тобто до періоду, з якого ОСОБА_5 просить установити факт спільного проживання.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається, що 07 березня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, третя особа - ОСОБА_11 про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання договору купівлі-продажу частково удаваним, поділ спільного сумісного майна подружжя та відшкодування моральної шкоди ухвалив рішення, яким, зокрема, вирішив встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім»єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 03 травня 2016 року.

З обставин, встановлених цим рішенням суду, убачається, що у 2011 році сторони придбали квартиру, яку в подальшому перевели у статус нежитлового приміщення; в червні 2015 року ОСОБА_2 придбана інша квартира; на користь ОСОБА_5 перераховувалась частина заробітної плати ОСОБА_2, який працював моряком; сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, купували майно в інтересах сім»ї.

Солом»янський районний суд міста Києва рішенням від 06 червня 2017 року, що оскаржується, в свою чергу, встановив факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 01 травня 2010 року.

За положеннями частин 1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім"єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов"язків подружжя.

Відповідно до частини 1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов"язків подружжя.

Разом з тим, відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно.

В контексті ст.74 СК України закладається як правовий наслідок виникнення майнових прав чоловіка та/або жінки на майно, яке вони спільно набули, проживаючи однією сім»єю та не перебуваючи при цьому у шлюбі між собою або у будь-якому іншому.

Встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім»єю дає змогу реалізувати ці права на спільно набуте майно.

Отже, проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них ряду прав та обов"язків, а саме права спільної сумісної власності на майно.

Натомість при розгляді цієї справи установлено, що спірний автомобіль придбано відповідачем поза періодом часу, за який заявлено про наявність фактичних шлюбних відносин. Зазначене дає підстави для висновку про відсутність між сторонами майнового спору, що давало б підстави для вирішення вимог у відповідності до ст.74 СК України, а отже відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім"єю.

З огляду на наведене, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині, що встановлення факту спільного проживання з огляду на відсутність спільного майна само по собі не має юридичного значення, відтак такі вимоги задоволенню не підлягають.

Окрім того, з колегія зазначає, що наявність рішення суду, яким установлений факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у період з 01 січня 2004 року по 03 травня 2016 року, дає підстави для висновку про те, що судове рішення, ухвалене у справі, що переглядається, стосується прав і інтересів ОСОБА_2, який участі у розгляді справи не брав.

Заперечення, зазначені сторонами у відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_2, зводяться до викладення обставин спільного проживання, проте не містять доводів на спростування висновку, який є правовою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, понесені у зв"язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_2 в розмірі 606,32 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення ОСОБА_4»янського районного суду міста Києва від 06 червня 2017 року скасувати та ухвали нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім»єю та поділ майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати, пов"язані з оплатою судового збору, в розмірі 606,32 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов