Тернівський районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області
справа № 215/3341/17
номер провадження 2/215/224/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 січня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу у складі:
головуючого судді Дудікова А.В.
при секретарі Бисовій В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернівського районного суд у м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 215/3341/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У серпні 2017 року ТОВ ОТП Факторинг Україна (далі позивач) звернулось до суду з указаним позовом.
Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 20 лютого 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» (далі Банк) та ОСОБА_1 (далі відповідач) було укладено кредитний договір № 500256182, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 19 999 грн. У звязку з неналежним виконанням відповідачкою зобовязань за вказаним кредитним договором, станом на 10 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 40 577,95 грн., яка складається з 15 282,05 грн. заборгованості за основною сумою; 12 195,90 грн. заборгованості по процентам та комісії; 13 100 грн. пеня, штраф, неустойка. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата ОСОБА_2» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата ОСОБА_2» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500256182 від 20 лютого 2012 року. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата ОСОБА_2» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно умов якого ТОВ «Дата ОСОБА_2» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право вимоги за кредитним договором № 500256182 від 20 лютого 2012 р. укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 Згідно додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 р. ТОВ «Дата ОСОБА_2» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право вимоги за кредитним договором № 500256182 від 20 лютого 2012 р. укладеного між Банком та відповідачкою.
За таких обставин ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути на свою користь з відповідачки зазначену суму заборгованості та судові витрати.
У судове засідання представник позивача не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Для надання пояснень по суті справи викликався судом неодноразово. У клопотаннях від 30.08.2017 р., 26.10.2017 р., 28.11.2017 р. представник позивача просив розглядати справу без його участі, проти заочного рішення не заперечував.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.
У судове засідання відповідач не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, а саме у судове засідання на 12.10.2017 р., 14.11.2017 р., 18.12.2017 р. та 23.01.2018 р., однак конверти повернулися до суду у звязку зі спливом терміну зберігання.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді від 21.08.2017 року.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України банк зобов'язаний надати кредит позичальнику в розмірі та на умовах, що передбачені кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Сторонами у Договорі факторингу є Клієнт, яким може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, та Фактор - Банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції ( ст.1079 ЦК України).
Згідно п. 2.1 договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року ТОВ «Дата ОСОБА_2» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор), клієнт відступає, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісії, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с.16-18).
Згідно витягу з Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги з боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 500256182 від 20 лютого 2012 року на суму заборгованості у розмірі 40 577,95 грн., що складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 15 282,05 грн., заборгованості по процентам та комісією у розмірі 12 195,90 грн. та штрафу у розмірі 13 100 грн.(а.с. 20).
Згідно п. 1.1. договору факторингу від 30 вересня 2014 року ПАТ Альфа-Банк та ТОВ «Дата ОСОБА_2», клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору.
Згідно доданої позивачем до позовної заяви копії договору факторингу не вбачається, що ПАТ Альфа-Банк передав, а ТОВ «Дата ОСОБА_2»прийняв право грошової вимоги за кредитним договором № 500256182 від 20 лютого 2012 року укладеного між ПАТ Альфа-Банк та ОСОБА_1
Окрім того до договору факторингу від 30 вересня 2014 року позивачем не додано копії додатка № 1 до цього договору, а саме реєстр боржників.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а ст. 89 ЦПК України передбачено обов'язок суду при оцінці доказів ґрунтуватися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які повинні бути оцінені ним на наженіть, допустимість, достовірність кожного з них окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом неодноразово викликався у судове засідання представник позивача, а саме: на 12.10.2017 р., 14.11.2017р., 18.12.2017 р. та 23.01.2018 р., що підтверджується матеріалами справи, однак у судове засідання явку свого представника, позивач не забезпечив, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутність.
Окрім того, позивач є юридичною особою, в якій працює юридичний відділ, і враховуючи вимоги процесуального Закону, щодо змагальності сторін та обов`язку доказування, суд приходить до висновку, що справа підлягає розгляду на підставі тих доказів, які надали сторони.
З огляду на те, що між сторонами договірні відносини не укладались, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надав належних та допустимих доказів, що до ТОВ «Дата ОСОБА_2»від ПАТ Альфа-Банк перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 500256182 від 20 лютого 2012 р. укладеного між ПАТ Альфа-Банкта ОСОБА_1, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем свого права вимоги станом на дату звернення з позовом до суду, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 272, 280, 282 ЦПК України, -
В задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Розяснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто субєктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до або через відповідні суди, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: