Провадження 2/235/328/18
Справа №235/6703/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Хмельової С.М.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

секретаря судового засідання Соловйової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Покровська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 08.12.1997 р. по 02.08.2017 р. - працював гірничим майстром, прохідником підземним 5 розряду. 02.08.2017 року позивач був звільнений.

02.08.2017 р. при звільненні з підприємства за ст. 38 КЗпП відповідачем у день звільнення не були виплачені всі належні суми. Лише 17.10.2017 р. відповідач перерахував позивачу всі належні при звільненні суми на особистий рахунок у Приватбанку 1215,53 грн.

Оскільки відповідачем, у порушення вимог ст. 116 КЗпП України, в період з 02.08.2017 р. по 17.10.2017 року допущена затримка розрахунку при звільненні тривалістю 52 робочих дня - відповідач зобовязаний виплатити середній заробіток за увесь час затримки у сумі 27664 гривень, що був обчислений виходячи з 532 грн. середньоденної заробітної плати х 52 робочий день затримки виплати.

Також позивач зазначає, що грубо порушуючи трудове законодавство відповідач наніс йому суттєву моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5000 гривень.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 32664 гривень, що складається з: 27664 грн середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, 5000 гривень заподіяна моральна шкода.

Позивач надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову. В запереченнях на позов зазначила, що 08.12.1997 р. згідно наказу № 1256 /К від 08.12.1997 року ОСОБА_3 бул прийнятий на ДП «ВК «Краснолиманська» на посаду гірничого майстра підземного. 02.08.2017 р. згідно наказу № 5455/К від 02.08.2017 року ОСОБА_3 був звільнений за ст. 38 КЗпП України по особистому бажанню у звязку з виходом на пенсію.

Позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними, оскільки звільнення позивача за власним бажанням здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства.

На виконання наказу № 5455/К від 02.08.2017 р. позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було перераховано 23.08.2017 року - 21 392,21 грн., 02.10.2017 оку - 700 грн., 04.10.2017 року - 580 грн, 06.10.2017 року - 440 грн., 11.10.2017 року - 950 грн., 13.10.2017 року - 860 грн., 17.10.2017 року 1 215,53 грн.

Даний факт підтверджується довідкою № 1672 від 27.12.2017 р.

Суми перераховані на п/ рахунок «ПРИВАТБАНК».

Позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів погіршення психічного або психологічного стану позивача внаслідок перенесених ним моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Представник відповідача вважає, що стягнення моральної шкоди у сумі 5000 гривень не підтверджується матеріалами справи, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 працював у ДП ВК «Кранолиманська» в період з 8.12.1997р. по 02.08.2017р., звільнений за власним бажанням (а.с. 6-9).

При звільненні ОСОБА_2 нараховано 67451,57 гривень. Останню суму перераховано 17.10.2017 року (а.с.24).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 склала 303,06 гривень (а.с. 21).

Період затримки розрахунку при звільненні з 03.08.2017 року (день звільнення) по 17.10.2017 року (день остаточного розрахунку) склав 52 робочих днів, таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні склав: 303,06 (середньоденна зарплата, грн.) х 52 (час затримки розрахунку, роб. дні) = 15759,12 грн.

Оскільки при розгляді справи встановлено, що при звільненні працівника були порушені вимоги ст.116, 117 КЗпП України, своєчасно не проведено розрахунок та відповідачем не доведено відсутність їх вини у цьому, то відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач має право вимагати виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку законні, обґрунтовані та такі, що підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не вірно розраховано розмір середньоденної заробітної плати.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд, враховуючи тривалість завдання моральної шкоди та її наслідки, виходячи з принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та оцінює розмір моральної шкоди в сумі 500 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.47,116, 117,237-1 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15759 (пятнадцять тисяч сімсот пятдесят девять) гривень 12 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 (пятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

В судовому засіданні 24 січня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено 29.01.2018року.

Позивачка: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», , адреса місцезнаходження: вулиця Перемоги 9, місто Родинське, Донецька область, 85310.

Суддя С.М.Хмельова