Постанова

Іменем України

25 січня 2018 року

м. Київ

справа № 490/8527/15-ц

провадження № 61-923св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі :

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічними позовами) - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5,

представник відповідачів (позивачів за зустрічними позовами) - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, які подані представником - ОСОБА_6, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у складі головуючого судді Подзігун Г. В. від 05 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області постановлену у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Царюк Л. М., Козаченка В. І., Мурлигіної О. Я. від 18 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) подало позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № НОМЕР_2, за умовами якого банк надав останньому кредит в іноземній валюті у сумі 39 980 доларів США, зі сплатою 12.4 % річних зі строком повернення не пізніше 07 вересня 2017 року. У забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 07 вересня 2007 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено окремі договори поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 10 серпня 2015 року складала 23 709,04 доларів США.

Посилаючись на викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути із відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 23 709,04 доларів США по кредиту та процентах і по пені 33 122 грн 95 коп.

23 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що спірний кредитний договір, всупереч положенням статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, не містить інформації про сукупну вартість кредиту та детального розпису загальної вартості кредиту, а також інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформації про вірогідність і наслідки такого подорожчання. Під час укладення договору його навмисно було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, та кредитний договір містить несправедливі умови, що поставило його в невигідне становище і порушує його права, як споживача. Крім того, не було надано до суду доказів того, що він отримав кредит в іноземній валюті, та не надано первинних документів, які б підтверджували стан розрахунків між банком та ним. Банк неправомірно нараховував пеню на прострочені відсотки та в супереч ст. 61 Конституції України двічі вимагав стягнення пені за несвоєчасне виконання одного зобов'язання.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд визнати кредитний договір, укладений між ним та банком, недійсним.

23 грудня 2015 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов про визнання припиненим договору поруки, укладений між нею та банком.

ОСОБА_4 свої вимоги мотивувала тим, що обсяг її зобов'язань за кредитним договором у зв'язку з укладанням між банком і позичальником додаткової угоди від 28 серпня 2011 року було збільшено без її згоди, також вказує про те, що банком було порушено шестимісячний строк для звернення кредитора до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості, що є підставами вважати поруку припиненою.

20 жовтня 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з окремим позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просила суд визнати договір поруки припиненим з тих же підстав.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк», зустрічні позови в ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а також позов ОСОБА_5 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання кредиту № НОМЕР_2 від 07 вересня 2007 року у загальному розмірі 23 709,04 доларів США та 33 122 грн 95 коп., з яких: 21 965,62 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 743,42 доларів США - заборгованість за процентами, 28 208 грн 79 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 4 914 грн 16 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання кредиту № НОМЕР_2 від 07 вересня 2007 року у загальному розмірі 23709,04 доларів США, та 33 122 грн 95 коп., з яких: 21 965,62 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 743,42 доларів США - заборгованість за процентами, 28 208 грн 79 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 4 914 грн 16 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та позову ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належно взяті за договором кредиту зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості тавраховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність. Поручителі повинні нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов'язань. Суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для застосування положень статті 559 ЦК України (в частині зустрічних вимог про визнання поруки припиненою) та положень статті 215 ЦК України (щодо зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору), встановивши, що ОСОБА_3 не навів доказів щодо введення його в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписав, а обсяг відповідальності поручителів не збільшувався.

18 лютого 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

У березні 2016 року ОСОБА_6, в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, подав касаційні скарги на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 лютого 2016 року.

12 травня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданими касаційними скаргами.

14 листопада 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСибБанк» про визнання кредитного договору недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСибБанк» про визнання договору поруки припиненим та за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСибБанк» про визнання договору поруки припиненим призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 січня 2018 року справу за позовом ПАТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСибБанк» про визнання кредитного договору недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСибБанк» про визнання договору поруки припиненим та за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСибБанк» про визнання договору поруки припиненим передано до Верховного Суду.

У касаційних скаргах представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржені судові рішення, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційні скарги, обґрунтовано тим, що районний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи та дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та наявність правових підстав для солідарної відповідальності відповідачів перед банком. Зокрема судом не враховано наявність збільшення обсягу відповідальності поручителів без їх згоди та не враховано аргументи щодо несправедливих умов кредитного договору.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що 07 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено договір про надання кредиту № НОМЕР_2, відповідно до умов якого Банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 39 980 доларів США (еквівалент 201 899 грн) та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених договором (п. 1.1 Договору). Термін повернення кредиту у повному обсязі - не пізніше 07 вересня 2017 року. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануітетних платежів у розмірі 585 доларів США в день сплати ануїтетних платежів на рахунок № НОМЕР_1, відкритий у Банку (п. 1.2 договору).

За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 12,4% річних. По закінченню 30 календарних днів з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 10.2 договору. У випадку, якщо Банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступній місяць строку кредитування в порядку, встановленому п. 10.2 договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий в попередньому періоді (п. 1.3.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.6 Договору позичальник зобов'язується достроково повернути суму кредиту та сплатити проценти у випадках, встановлених пунктами 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 Договору та/або порушень істотних умов Договору та застосування Банком процедури щодо дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 12 договору.

Згідно пункту 8.1 договору у випадку порушення позичальником зобов'язання в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому, ніж передбачено договором, на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу; на суму прострочених процентів банк може нараховувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті.

Пунктом 8.3 договору передбачено, що відповідно до вимог ст. 611 ЦК України при порушенні позичальником вимог пунктів 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 договору, банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому пунктом 12 договору.

Пунктом 10.2 договору передбачено випадки та порядок, за яких банк має право змінити процентну ставку за кредитним договором.

Відповідно до пункту 10.13 договору підписання договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Розділом 12 договору передбачено порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку, відповідно до якого у випадку порушення позичальником пунктів 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 договору та направлення банком на адресу позичальника вимоги (листом цінним з описом та повідомленням про вручення, або кур'єром), і неусунення позичальником порушень протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення від банку, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, на 32 календарний день.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 139881 від 07 вересня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов'язується перед Банком відповідати у солідарному порядку за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед Банком за договором про надання кредиту № НОМЕР_2 від 07 вересня 2007 року.

Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки № 139884 від 07 вересня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язується перед банком відповідати у солідарному порядку за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед банком за договором про надання кредиту № НОМЕР_2 від 07 вересня 2007 року.

Пунктом 2.1 зазначених вище договорів поруки передбачено, що банк не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Відповідно до п. 2.2 договорів поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором Банк має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

28 серпня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якого сторони домовились про зміну розміру ануїтетного платежу за договором:

- у період з 07 вересня 2009 року по 07 травня 2010 року у розмірі 367,24 доларів США;

- у період з 07 червня 2010 року по 07 вересня 2016 року у розмірі 585 доларів США;

- у період з 07 жовтня 2016 року до кінця терміну дії договору у розмірі 942 доларів США.

Інші умови Кредитного договору були залишені без змін.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши єдиноразово ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 39 980 доларів США, що підтверджується випискою за особовим рахунком ОСОБА_3 за 07 вересня 2007 року (а. с. 55).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором виникла прострочена заборгованість за кредитом та відсотками.

15 червня 2015 року банк на адресу ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 направив вимоги за вих. № 30-11/26150, 30-11/26149, 30-11/26148, в яких посилався на те, що станом на 29 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 22 879,52 дол. США, з яких: 21 965,62 доларів США - кредитна заборгованість, у тому числі прострочена - 4 409,84 доларів США; 913,90 доларів США - прострочена заборгованість за процентами.

У зв'язку з цим банк вимагав від ОСОБА_3 погасити прострочену заборгованість протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення.

Відповідачі за первісним позовом вищезазначені вимоги отримали 22 червня 2015 року, про що свідчать наявні у матеріалах справи копії повідомлень про вручення поштового відправлення.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, а банк надав позичальнику інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до правил статей 546, 548 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За даним у частині першій статті 553 ЦК України визначенням, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені статтю 554 ЦК України, відповідно до частин першої та другої якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У даній справі суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту, правильно застосувавши положення статей 203, 215 ЦК України та статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також вірними є висновки судів попередніх інстанції про відсутність правових підстав для визнання договорів поруки припиненими на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України , оскільки до суду банк звернувся з вимогами до поручителів протягом шести місяців від дати отримання останніми вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості.

Разом з цим безпідставними є посилання поручителів про збільшення обсягу їх відповідальності через внесення 28 серпня 2009 року змін до кредитного договору без їх згоди, так як цією угодою було зменшено розмір ануїтетного платежу у період з 07 вересня 2009 року по 07 травня 2010 року (367,24 доларів США замість первинного розміру 585 доларів США). У період з 07 червня 2010 року по 07 вересня 2016 року платіж залишився на попередньому рівні у розмірі 585 доларів США, і лише у період з 07 жовтня 2016 року до кінця терміну дії договору розмір встановлено платіж в 942 доларів США (замість первинного розміру 585 доларів США). Однак зміна ануїтентного платежу у цей період не свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителів, оскільки банк звернувся до суду з позовом у серпні 2015 року і жодних нарахувань, виходячи з цієї збільшеної ставки, банк не проводив.Крім того, додаткова угода не містить жодних умов, які б збільшували розмір відсотків за кредитним договором, розмір неустойки чи інших витрат, збільшували б кінцевий термін повернення кредитних коштів. При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до положень пункту 1.2.2 кредитного договору розмір ануїтетного платежу може змінюватись у випадку зміни процентної ставки згідно із пунктами 1.3.1, 10.2 цього договору, на що поручителі дали згоду, уклавши договори поруки.

Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима не виконав, а тому судом правильно застосовано при вирішенні вказаного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до статті 554 ЦК України поручителі повинні нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим суди обґрунтовано встановили наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості із позичальника та поручителів.

Виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті проводиться державним або приватним виконавцем у відповідності до частини третьої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». У випадку, якщо сума, що підлягає стягненню за рішенням суду, обчислюється в іноземній валюті, конвертація в національну валюту проводиться на день здійснення платежу.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які подані представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк