Справа №498/240/13-ц
Провадження по справі №2/498/1/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року смт. Велика Михайлівка Одеської області

Великомихайлівський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Ткачук О.Л.

при секретарі судового засідання Козачінській Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Великомихайлівська державна нотаріальна контора) про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадщину, визнання права спадкування за законом та за позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (треті особи «ОСОБА_4 ОСОБА_5» і РЕВ-8 УДАІ ГУМВС України в Одеській області) про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та право власності на 1/2 його частину, визнання незаконними дії щодо заволодіння майном та його витребування, відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом про визнання права на спадкове майно та його поділ -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_6 у червні 2011 року звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати 12258,73 доларів США в ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_5» та автомобіль НОМЕР_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6; визнати за нею право власності на вказане майно та визнати незаконними дії відповідачів щодо заволодіння вказаним майном та витребувати його із їх незаконного володіння у спільну власність подружжя ОСОБА_6, а також відшкодувати на її користь з відповідачів заподіяну ними моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 1962 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 і з 2007 року проживала з ним в смт. Велика Михайлівка Одеської області, де за рахунок коштів від продажу належної їм квартири у м. Одесі придбали житловий будинок по вулиці Дзержинського № 2 за договором купівлі-продажу від 21.04.2008 року вартістю 38464 грн., а також вказаний вище автомобіль вартістю 19750 грн., що відповідало 2500 доларів США. Залишок коштів від продажу квартири в сумі 12258,73 доларів США зберігали на рахунку 79 в ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_5».

Після смерті чоловіка, яка настала 11 грудня 2010 року, їй стало відомо, що чоловік без погодження з нею 12 листопада 2010 року надав довіреність відповідачу ОСОБА_3 на розпорядження зазначеним вище автомобілем, яка була посвідчена нотаріально.

Таким же чином 10 грудня 2010 року чоловік надав довіреність відповідачці ОСОБА_2 на розпорядження всіма грошовими рахунками у ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_5».

Після смерті чоловіка 14.12.2010 року на підставі вказаних довіреностей відповідачі незаконно заволоділи їх спільним сумісним майном зняли з обліку автомобіль для реалізації іншим особам та отримали готівкою зазначені вище грошові валютні кошти, не повернувши їй це майно.

Позивачка ОСОБА_6 у червні 2011 року подала до суду інший позов, у якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_8, складений 3 грудня 2010 року на користь відповідачки ОСОБА_2 та усунути її від права спадкування за цим заповітом після смерті ОСОБА_8, померлого 11 грудня 2010 року, а також визнати право на спадщину за нею та її сином ОСОБА_9 за законом як спадкоємцем першої черги.

Свої вимоги обґрунтовувала перебуванням у шлюбі із спадкодавцем, який хворів і відповідачка ОСОБА_2 втерлась до них у довіру і у листопаді 2010 року з метою доставки чоловіка до ОСОБА_10 і назад за пропозицією ОСОБА_2 на її чоловіка ОСОБА_3 було оформлено довіреність на експлуатацію та розпорядження вказаним вище автомобілем.

У грудні 2010 року їй від ОСОБА_2 стало відомо, що 3 грудня 2010 року чоловік заповідав останній все своє майно, а 10 грудня 2010 року дав їй довіреність на розпорядження валютним рахунком у ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_5».

Вважає, що заповіт не міг бути посвідченим, оскільки у той день вона перебувала вдома з чоловіком, який порався по господарству. Крім того, останні 3 місяці чоловік приймав пігулки, які йому надавала ОСОБА_2 нібито за призначенням лікаря, які можливо містили в себе психотропні речовини і за станом свого здоровя чоловік на момент складання заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними.

Вважає, що за фактом реєстрації у будинку вона прийняла спадщину разом з сином як спадкоємці за законом першої черги.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 червня 2011 року задоволено самовідвід судді Пономарено В.Д. і справу № 2-333/11 за позовом про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та право власності на ? його частину, визнання незаконними дії щодо заволодіння майном та його витребування, відшкодування моральної шкоди передано на розгляд Фрунзівського районного суду Одеської області.

Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 11 вересня 2012 року зазначені цивільні справи були обєднані в одне провадження, залучено до участі у справі як третю особу сина позивачки ОСОБА_9, а також у звязку зі смертю позивачки 26 жовтня 2011 року до участі у справі залучено її правонаступника-спадкоємця за заповітом ОСОБА_1.

У березні 2013 року відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись до позивача ОСОБА_1 із зустрічним позовом, у якому просять визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом ОСОБА_8, померлого 11 грудня 2010 року, право приватної власності на 3/4 частини його спадкового майна; провести поділ його спадкового майна і виділити у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 12258,73 доларів США на його особовому рахунку № 79 у публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_7 ОСОБА_5», що на день їх отримання 14 грудня 2010 року за курсом Національного банку України у 794,17 грн. за 100 доларів США становило 97355,16 грн. та автомобіль марки АЗЛК модель 21412, шасі (кузов, рама) № ХТВ214120Р003 ХТВ21412ОР0411139, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 4000 гривень; стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 5990,50 грн. і витрати з оплати судового збору 1073 грн. 46 коп.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовують тим, що у звязку з похилим віком та поганим станом здоровя подружжя ОСОБА_1, які потребувало постійного стороннього догляду, вони на прохання подружжя ОСОБА_1 здійснювати за ними догляд, оскільки ніхто з їхніх родичів та знайомих їх не провідував і допомоги не надавав.

Між відповідачами та подружжям у 2010 році була досягнута в усній формі домовленість про те, що існуючі між ними відносини щодо догляду за подружжям буде оформлено договором довічного утримання, за яким вони передадуть відповідачам у власність житловий будинок і автомобіль.

Для виконання обовязків щодо обслуговування і надання допомоги подружжю ОСОБА_1, а також для поїздок до міста ОСОБА_10 у звязку із направленням ОСОБА_8 районною лікарнею на обстеження та консультацію до обласної лікарні, ОСОБА_8Д з відома та за згодою дружини ОСОБА_6 12 листопада 2010 року на імя відповідача ОСОБА_3 була посвідчена довіреність на розпорядження автомобілем.

Для забезпечення виконання зобовязань із договору довічного утримання, які передбачали, крім догляду за ними, також їх поховання із дотриманням необхідних ритуальних та поминальних обрядів, ОСОБА_8 з відома та за згодою своєї дружини ОСОБА_6 був нотаріально посвідчений 03 грудня 2010 року заповіт, за яким він заповідав ОСОБА_2 усе своє майно, а 10 грудня 2010 року посвідчена довіреність ОСОБА_2 на розпорядження його грошовими коштами.

Для нотаріального посвідчення договору довічного утримання відповідачі збирали необхідні документи, проте не встигли посвідчити договір у звязку зі смертю ОСОБА_8

На підставі вказаних вище довіреностей після смерті ОСОБА_8 для фінансового та організаційного забезпечення його поховання та виконання необхідних ритуальних та поминальних обрядів відповідачкою ОСОБА_2 14 грудня 2010 року були отримані у публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_7 ОСОБА_5» грошові кошти в сумі 12258,73 доларів США, а відповідачем ОСОБА_3 14 грудня 2010 року був знятий з обліку автомобіль для його реалізації.

Поховання ОСОБА_8 було здійснено ОСОБА_2, на що нею були понесені витрати на загальну суму 17580 грн..

Вказують, що ОСОБА_2 22 грудня 2010 року подала до Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області заяву про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_8 і ця спадщина належить їй з часу відкриття спадщини.

Вважають, що при визначенні складу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_8 та складу спадкового майна спадкодавця ОСОБА_8 необхідно враховувати те, що наявні у будинку подружжя предмети звичайної домашньої обстановки та вжитку за актом від 13 грудня 2010 року були вивезені позивачем ОСОБА_1 до його місця проживання у звязку з переїздом на проживання до нього ОСОБА_6.

Стверджують, що загальна вартість майна подружжя ОСОБА_6 у складі будинку, автомобіля, грошових коштів у банку та зазначених вище предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку, складає у цінах на час відкриття спадщини 256955 грн..

З урахуванням права ОСОБА_6 на ? частину майна як дружини та на обовязкову частку у спадковому майні, як інваліда та непрацездатної за віком особи, загальний розмір її частки у спільному зі спадкодавцем майні визначають у 5/8 (1/2 + ? : 2) або у грошовому виразі 160597 грн. (256955 грн. : 2 + 128477,50 грн. х ?).

Розмір частки відповідачки ОСОБА_2 у спадковому майні визначають у 3/4 або у грошовому виразі 96358 грн. (128477,50 грн. х 3/4) з урахуванням відповідної частки у понесених витрат на поховання спадкодавця 10987,50 грн., що складе у загальній сумі 107345,50 грн.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2013 року зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом і вимоги за зустрічним позовом обєднані в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 травня 2013 року за заявою позивача було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, банківські вклади, які зареєстровані за відповідачами до закінчення провадження у справі.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 24 грудня 2013 року за клопотанням позивача було призначено посмертну судово-психологічну експертизу і провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року провадження у справі було відновлено.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року за клопотанням представника відповідачів було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу і провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15 вересня 2015 року провадження у справі було відновлено.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03 грудня 2015 року за клопотанням представника позивача було призначено судово-будівельну експертизу і провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 11 січня 2016 року провадження у справі було відновлено.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 19 лютого 2016 року було зобовязано представника позивача надати суду до 04 березня 2016 року необхідні для проведення судово-будівельної експертизи документи.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року вирішено направити судовому експерту додаткові матеріали необхідні для проведення експертизи призначеної ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03.12.2015 року.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26 вересня 2016 року провадження у справі було відновлено, оскільки 23.09.2016 року на адресу суду з науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення № 7601 від 10.08.2016 року про неможливість надання висновку за матеріалами цивільної справи №498/240/13-ц, у зв'язку із незабезпеченням стороною, на яку були покладені судом витрати за проведення експертизи прибуття експерта до об'єкта дослідження.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року за клопотанням представника позивача було призначено судово-будівельну експертизу і провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 червня 2017 року провадження у справі було відновлено.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом свої вимоги підтримує повністю, а вимоги зустрічного позову не визнає.Заперечує факт отримання позивачами майна з будинку подружжя ОСОБА_6 за актом від 13 грудня 2010 року.

Представник відповідачів вимоги первісного позову не визнає, а вимоги за зустрічним позовом підтримує.

Представники третіх осіб у судові засідання не зявились, заперечень проти первісного та зустрічного позовів до суду не надали.

Вислухавши представників сторін та дослідивши надані ними докази, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини сторін.

Відповідно до відміток про сімейний стан у паспортах ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, їх шлюб був зареєстрований 4 квітня 1962 року бюро ЗАГС міста Тирасполя Молдови, а за відмітками про місце проживання вони з 2008 року зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_3.

За договором купівлі-продажу, посвідченим 21.04.2008 року за реєстровим номером 1-1866 Великомихайлівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 придбав житловий будинок за вказаною у паспорті адресою.

Його право приватної власності на будинок на підставі зазначеного договору було зареєстроване Великомихайлівським БТІ 25.04.2008 року за номером запису 78 в книзі 1 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 22016889.

За довідкою Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 10.12.2010 року, право власності і користування земельною ділянкою, на якій розташований вказаний будинок ОСОБА_8, не зареєстровано і кадастровий номер цій ділянці не присвоювався.

За висновком експерта № 5075 від 22.05.2017 року Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість вказаного вище домоволодіння з урахуванням вартості користування земельною ділянкою станом на 11.12.2010 року складала 13297 доларів США або 105730 грн. (по курсу НБУ на дату оцінки: 100 доларів США = 795,1400 грн.); а на момент проведення експертизи 10516 доларів США або 277303 грн. (по курсу НБУ на дату оцінки: 100 доларів США = 2636,9659 грн.).

12 листопада 2010 року за реєстром № 2-2710 державного нотаріуса ОСОБА_11 Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області на строк до 12.11.2013 року була посвідчена на імя ОСОБА_3 довіреність ОСОБА_8 на розпорядження автомобілем марки АЗЛК, модель 21412, шасі (кузов, рама) № ХТВ214120Р003 ХТВ21412ОР0411139, випуску 1993 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС 168015, виданого РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 27 вересня 2008 року.

За довідкою вказаного РЕВ № 8 від 16.08.2011 року за № 280, вказаний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_8 і знятий з обліку для реалізації ОСОБА_3 на підставі доручення від 12.11.2010 року, яка видана приватним нотаріусом ОСОБА_12.

За довідкою УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 24 квітня 2013 року та доданих до неї документів, зняття з обліку вказаного автомобіля було здійснено ОСОБА_3 на підставі зазначеної вище довіреності ОСОБА_8 від 12.11.2010 року.

За довідкою регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України від 11.05.2016 року, вказаний автомобіль 21.12.2010 року був перереєстрований за ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, і є власником на теперішній час.

Згідно звіту № 09-020 від 25.09.2017 року спеціаліста автотоварознавця, який є субєктом оціночної діяльності, середня ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 10.12.2010 року складала 1868 доларів США, що за курсом обміну валют на вказану дату у 795,14 грн. за 100 доларів США складала 14853,22 грн.; а станом на 25.09.2017 року складає 850 доларів США, що за курсом обміну валют на вказану дату у 2626,15 грн. за 100 доларів США складала 22320 грн..

03 грудня 2010 року за реєстром № 2-2934 Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області за місцем проживання ОСОБА_8 у звязку з хворобою органів руху був посвідчений його заповіт, за яким він заповідав ОСОБА_2 усе своє майно.

Допитані у судовому засіданні свідки дали наступні пояснення:

ОСОБА_14, що бувала у ОСОБА_8 як медпрацівник і знає, що ОСОБА_8 лікарські призначення стосувалися кардіологічних та терапевтичних захворювань. Він був адекватний, спілкувався, ніяких психічних відхилень у нього не було.

ОСОБА_15, що проживала з ОСОБА_8 через один будинок, ОСОБА_8 був говіркою, нормальною людиною. Бачила як за тиждень чи за 4 дні до його смерті ОСОБА_2 виводили його до нотаріуса.

ОСОБА_5, що є племінницею ОСОБА_8, у якого було хворе серце, переніс два інфаркти і через це він часто перебував у лікарні. В останній час його поведінка була дивною, неадекватною, можливо це було повязано з його хворобливим станом.

ОСОБА_10, що проживала у сусідстві з ОСОБА_8 та обслуговувала їх як соціальний працівник. У травні 2010 року дізналась, що у ОСОБА_8 був інфаркт, а восени бачила як відповідачі возили його на автомобілі до Тирасполю. Поведінка у діда була адекватною.

За висновком посмертної судово-психологічної експертизи № 8 від 09 липня 2014 року Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз:

в період з 12.11.2010 р. по 10.12.2010 р. ОСОБА_8 перебував у стані психологічного стресу і у нього спостерігалось загострення важкого сердцево-судинного захворювання. Поєднання вказаних негативних факторів призвело до порушення інтелектуальної діяльності, логічності мислення, зниження рівня довільної регуляції поведінки, зниженню критичності, звуженню свідомості;

у цьому психічному стані ОСОБА_8 повністю не розумів фактичне значення своїх дій (їх соціально-правову сторону), а конкретно підписання довіреності від 12.11.2010 р., заповіту від 03.12.2010 р. і довіреності від 10.12.2010 р. і, відповідно, не міг керувати ними, передбачати їх можливі соціально-правові наслідки;

дії, повязані з вчиненням підпису, є психомоторним актом, а при підписанні документів і соціальною дією, дією з відповідними соціальними наслідками. Тому, навіть якщо ОСОБА_8 міг вчиняти деяку психомоторну дію (вчинити підпис), він не міг розуміти (у повній мірі усвідомлювати) соціальні наслідки цієї дії, її сутність, що робить нікчемним значення вчинення такого психомоторного акта.

За висновком судово-психіатричної експертизи № 428 від 17 серпня 2015 року комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя», ОСОБА_8 будь-якими психічними захворюваннями не страждав; в момент підписання довіреності на імя ОСОБА_3 на розпорядження автомобілем, посвідченої 12 листопада 2010 року за реєстром № 2-2710 Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області; заповіту на користь ОСОБА_2, посвідченого 03 грудня 2010 року за реєстром № 2-2934 Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області; довіреності на імя ОСОБА_3 на розпорядження грошовими коштами, посвідченої 10 грудня 2010 року за реєстром № 2-3013 Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_8 будь-яким хронічним стійким психічним розладом не страждав, в будь-якому тимчасовому стані, при якому внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ, тимчасово не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними не знаходився, тому міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

10 грудня 2010 року за реєстром № 2-3013 Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області за місцем проживання ОСОБА_8 у звязку з хворобою органів руху була посвідчена його довіреність на строк до 10.12.2011 року на розпорядження ОСОБА_2 всіма рахунками, що відкриті на його імя у Публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_7 ОСОБА_5».

За довідкою Одеської обласної дирекції вказаного банку від 22.02.2011 року та доданих виписок з рахунків ОСОБА_8, 14.12.2010 року ОСОБА_2 був достроково розірваний фіксований депозит і отримано 12258,73 доларів США.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису за № 96 в Книзі реєстрації смертей зробленого 14 грудня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_8 помер 11 грудня 2010 року у віці 78 років в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області.

У зазначеному актовому записі вказано, що реєстрація смерті здійснена за заявою ОСОБА_2

Відповідно до свідоцтва про поховання № 28 та довідки від 14.12.2010 року виданих Великомихайлівською селищною радою, ОСОБА_2 здійснила поховання ОСОБА_8, який помер 11.12.2010 року.

У спадковій справі № 601/2010, заведеній 17 грудня 2010 року Великомихайлівською державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна ОСОБА_8, крім зазначеного вище заповіту і свідоцтва про смерть, наявні також наступні документи заяви від 17 грудня 2010 року ОСОБА_6 про прийняття спадщини свого чоловіка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відмову від належної йому частки у спадщині батька ОСОБА_8 на користь його дружини ОСОБА_6; свідоцтво від 20.04.1962 року Тираспольського міського бюро ЗАГС Молдовської РСР про народження ОСОБА_9, в якому його батьками вказані ОСОБА_8 і ОСОБА_6; заява від 22.12.2010 року ОСОБА_2 про прийняття спадщини ОСОБА_8 за його заповітом від 03.12.2010 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису за № 211 в Книзі реєстрації смертей зробленого 28 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_6 померла 26 жовтня 2011 року у віці 85 років у м. Роздільна Роздільнянського району Одеської області.

15 грудня 2010 року за реєстром № 4593 приватного нотаріуса ОСОБА_16 Роздільнянського нотаріального округу Одеської області за місцем проживання ОСОБА_6 у звязку з похилим віком хворобою ніг був посвідчений її заповіт, за яким вона заповідала усе своє майно ОСОБА_1.

У спадковій справі № 26/2012, заведеній 26 лютого 2012 року вказаним нотаріусом щодо майна ОСОБА_6, крім зазначеного вище заповіту і свідоцтва про смерть, наявна також заява від 21 лютого 2012 року ОСОБА_1 про прийняття спадщини за вказаним заповітом.

Оцінюючи зазначені вище обставини щодо правовідносин, які виникли між сторонами, суд виходить з положень статей 60, 61, 65 і 70 Сімейного кодексу України про те, що кожна річ, набута за час шлюбу, за винятком виключеної з цивільного обороту та речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Виходячи з наведеного, до складу спільного сумісного майна подружжя Чернецьких суд відносить наступне майно загальною вартістю 652003 грн., розмір частки кожного з них у цьому майні складала 1/2 вартістю 326001,5 грн.:

грошові кошти ОСОБА_8 в сумі 12258,73 доларів США, які перебували на рахунку № 79 у публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_7 ОСОБА_5», що на день винесення рішення у справі 26 січня 2018 року за курсом Національного банку України у 2874.5248 грн. за 100 доларів США становило 352380 грн.;

автомобіль ОСОБА_8 марки АЗЛК модель 21412, шасі (кузов, рама) № ХТВ214120Р003 ХТВ21412ОР0411139, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 22320 гривень;

житловий будинок за адресою: Одеська обл., Великомихайлівський район, смт Велика Михайлівка, вулиця Дзержинського 2, загальною площею 157 кв.м і житловою площею 27,6 кв.м вартістю 277303 грн..

Судом в цій частині відхиляються посилання відповідачів на необхідність включення до складу вказаного майна предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку у будинку подружжя ОСОБА_8, оскільки позивач ОСОБА_1 заперечує отримання такого майна за актом від 13 грудня 2010 року, а відповідачі не підтвердили дійсний склад та вартість такого майна.

Відповідно до положень ст. 12 ч. 3 і ст. 13 ч. 1 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою ОСОБА_6 були заявлені позовні вимоги про визнання незаконними дій відповідачів щодо заволодіння зазначеними вище грошовими коштами та автомобілем і витребувати їх із незаконного володіння у спільну власність подружжя ОСОБА_6, а також відшкодувати на її користь з відповідачів заподіяти цими діями моральну шкоду в сумі 20000 грн..

Як встановлено судом, отримання коштів та розпорядження автомобілем відповідачі здійснили на підставі нотаріально посвідчених довіреностей наданих їм титульним власником цього майна ОСОБА_8, проте позивачами не було заявлено вимог про визнання недійсними вказаних довіреностей та договору з відчуження автомобіля, а також не заявлялось клопотання про залучення до участі у справі нового власника автомобіля.

Частинами 1 і 4 статті 25 ЦК визначено, що здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи і вона припиняється у момент її смерті.

Подружжя ОСОБА_8 померли відповідно 11 грудня 2010 року і 26 жовтня 2011 року у звязку з чим припинилась їх цивільна правоздатність, а процесуальний правонаступник позивачки ОСОБА_6 ОСОБА_1 не змінював та не уточнював позовних вимог в частині витребування майна із незаконного володіння відповідачів у спільну власність подружжя ОСОБА_1.

Частиною 3 статті 1230 ЦК визначено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

За життя позивачки ОСОБА_6 моральна шкода в сумі 20000 грн. не була їй присуджена, а її процесуальний правонаступник ОСОБА_1 самостійних вимог з цього питання не заявляв.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення зазначених вище позовних вимог.

В частині позовних вимог про визнання недійсним заповіту складеного ОСОБА_8 3 грудня 2010 року на користь ОСОБА_2 судом приймається до уваги описаний вище висновок судово-психіатричної експертизи, за яким будь-яким хронічним стійким психічним розладом ОСОБА_8 не страждав, в момент підписання заповіту та довіреностей на розпорядження грошовими коштами і автомобілем в будь-якому тимчасовому стані, при якому внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ, тимчасово не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними не знаходився, тому міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Суд оцінює критично і відхиляє висновок судово-психологічної експертизи про те, що ОСОБА_8 під час підписання цього заповіту повністю не розумів фактичне значення своїх дій (їх соціально-правову сторону) і, відповідно, не міг керувати ними, передбачати їх можливі соціально-правові наслідки, оскільки висновок у цій частині виходить за межі компетенції цієї експертизи.

При цьому, суд виходить також з того, що заповіт, як односторонній правочин, може бути визнаний недійсним за умови доведення вказаних позивачем обставин на підставі положень частини 1 статті 225 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У пункті 16 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Твердження позивачів про те, що відповідачі могли надавати ОСОБА_8 перед підписанням заповіту пігулки з психотропними речовинами є припущенням і з цього питання будь-які докази ними не надавались, а оскільки інших належних та допустимих доказів недійсності заповіту позивачі до суду не надали то не підлягають задоволенню позовні вимоги як у частині визнання заповіту недійсним, так і в частині усунення ОСОБА_17 від права спадкування за цим заповітом, оскільки щодо цих вимог позивачами не наводились будь-які передбачені ст. 1224 ЦК підстави та відповідні їм докази.

Заявлений відповідачами зустрічний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних обставин та міркувань.

Положеннями Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1218); право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст. 1223 ч. 1); малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) (ст. 1241 ч. 1); у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261).

Оскільки ОСОБА_6 була інвалідом та непрацездатною за віком, то за наявності заповіту спадкодавця ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 їй належала обовязкова частка у спадщині, яка складає половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом.

Крім ОСОБА_6 спадкоємцем за законом першої черги був син спадкодавця ОСОБА_9, а тому обовязкова частка ОСОБА_9С у спадковому майні складає 1/4 частину (1/2 : 2).

З урахуванням права ОСОБА_9С на 1/2 частину майна як дружини, загальний розмір її частки у спільному зі спадкодавцем ОСОБА_8 майні складає 5/8 (1/2 + 1/4 : 2) або у грошовому виразі 407502 грн. (326001,5 грн. + 326001,5 грн. х 1/4 = 81500,38)

Розмір частки відповідачки ОСОБА_2 у спадковому майні буде складати відповідно 3/4 або у грошовому виразі 244501 грн. (326001,5 грн. х 3/4).

ОСОБА_6 померла 26 жовтня 2011 року і за її заповітом від 15 грудня 2010 року належну їй спадщину прийняв ОСОБА_1 позивач у справі шляхом подання 21 лютого 2012 року відповідної заяви до ОСОБА_16, приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу.

Виходячи з цього, позивачу стали належати 5/8 частки спірного спадкового майна або у грошовому виразі 407502 грн..

Відповідно до положень частини 1 статті 1232 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Поховання ОСОБА_8 було здійснено відповідачем ОСОБА_2, що підтверджено довідкою та свідоцтвом про поховання № 28, виданим Великомихайлівською селищною радою.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 не надала суду документального підтвердження розміру її витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_8, то суд визначає їх нормативним шляхом у розмірі 7226 грн., які встановлені для Одеської області постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 року за № 1040/15731 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання».

Виходячи з цього, відповідачці ОСОБА_2, крім належної їй частки у спадщині у грошовому виразі 244501 грн. належить також отримати за рахунок спадкового майна вказані вище витрати 7226 грн., що складе у загальній сумі 251727 грн. (244501 грн. + 7226 грн.), а розмір частки позивача відповідно складе 400276 грн. (407502 грн. 7226 грн.).

Відповідачка ОСОБА_2 фактично отримала спадкове майно у вигляді автомобіля марки АЗЛК 21412 з реєстраційним номером ВН8919ВХ вартістю 22320 грн. та грошові кошти в сумі 12 258,73 доларів США, які на день винесення рішення у справі 26 січня 2018 року за курсом Національного банку України у 2874,5248 грн. за 100 доларів США становить суму у 352380 грн., що складає всього 374700 грн..

Позивачу належить виділити у власність житловий будинок за адресою: Одеська обл., Великомихайлівський район, смт Велика Михайлівка, вулиця Дзержинського 2, загальною площею 157 кв.м і житловою площею 27,6 кв.м вартістю 277303 грн..

Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 повинна відшкодувати позивачу за рахунок спадкового майна грошову компенсацію в сумі 122973 грн. (374700 - 251727).

Керуючись статтями 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у позові про визнання незаконними дій ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо заволодіння грошовими коштами і автомобілем та його витребування із незаконного володіння у спільну власність подружжя ОСОБА_1, а також про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн. відмовити.

ОСОБА_1 у позові про визнання недійсним складеного 3 грудня 2010 року заповіту ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 та її усунення від права на спадкування за цим заповітом відмовити.

Позов ОСОБА_1 в частині визнання майна спільним сумісним майном подружжя і визнання права на нього і права на спадщину та зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно та його поділ задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_6 наступне майно загальною вартістю 652003 грн. з розміром частки кожного з них у цьому майні 1/2 вартістю 326001,5 грн.:

грошові кошти в сумі 12258,73 доларів США, які перебували на рахунку № 79 у публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_7 ОСОБА_5», що на день винесення рішення у справі 26 січня 2018 року за курсом Національного банку України у 2874.5248 грн. за 100 доларів США становить 352380 грн.;

автомобіль марки АЗЛК модель 21412, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 22320 гривень;

житловий будинок за адресою: Одеська обл., Великомихайлівський район, смт Велика Михайлівка, вулиця Дзержинського 2, загальною площею 157 кв.м і житловою площею 27,6 кв.м вартістю 277303 грн..

Визначити частки у спадщині ОСОБА_8, померлого 11 грудня 2010 року, за його заповітом на користь ОСОБА_2 у розмірі 3/4 і за ОСОБА_6 1/4 як обовязкова частка у спадщині.

З урахуванням права ОСОБА_6 на 1/2 частину майна загальний розмір її частки та її правонаступника ОСОБА_1 у спільному зі спадкодавцем майні визначити у розмірі 5/8 вартістю 407502 грн., а вартість частки ОСОБА_2 у спадковому майні 244501 грн.

Провести поділ спадкового майна ОСОБА_8 і виділити у власність ОСОБА_2 (РНОКПП- НОМЕР_3; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6) майно загальною вартістю 374700 грн:

грошові кошти в сумі 12258,73 доларів США, які перебували на рахунку № 79 у публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_7 ОСОБА_5», що на день винесення рішення у справі 26 січня 2018 року за курсом Національного банку України у 2874.5248 грн. за 100 доларів США становить 352380 грн.;

грошові кошти отримані від реалізації автомобіля марки АЗЛК модель 21412, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 22320 гривень.

ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_4; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7) виділити у власність житловий будинок за адресою: Одеська обл., Великомихайлівський район, смт Велика Михайлівка, вулиця Дзержинського 2, загальною площею 157 кв.м і житловою площею 27,6 кв.м вартістю 277303 грн.

Визначити розмір грошової компенсації за частину спадкового майна з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 130199 грн. зменшивши її на розмір витрат ОСОБА_2 на поховання спадкодавця в сумі 7226 грн. та стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП-) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_5) грошову компенсацію за частину спадкового майна в сумі 122973 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати з оплати судового збору 1073,46 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 240 грн., витрати на оплату проведення судово-будівельної експертизи 3805, 92 грн., та шляхом заліку цих витрат остаточно стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП- НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_5) судові витрати на суму 2972, 46 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Великомихайлівський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 2 лютого 2018 року.

Суддя О.Л.Ткачук