Справа № 307/2010/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі ПИЛИП Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/2010/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 23 жовтня 2017 року, головуючий суддя Бобрушко В.І., -

встановив:

ОСОБА_1 11.01.2017 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. Сторони 04.02.2006 уклали шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - народилася донька ОСОБА_5. Рішенням Тячівського районного суду від 10.10.2012 шлюб розірвано, після чого діти залишилися проживати з матір'ю. Рішенням Тячівського районного суду від 13.09.2012 з відповідача стягнуті аліменти на утримання дітей у сумі 900,00 грн щомісячно до досягнення ними повноліття. Ці аліменти відповідач належно не сплачує, має заборгованість станом на 01.07.2017 у сумі 48335,00 грн. З дітьми відповідач жодних зв'язків не підтримує, не займається їхнім вихованням, не піклується про дітей, що підтверджується відповідними доказами.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 164, 165 СК України, на інші норми законодавства, на міжнародно-правові акти щодо прав дитини, позивач ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Тячівського районного суду від 23.10.2017 у позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 оскаржила рішення суду, вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на неправильну оцінку судом доказів, які вказують на фактичне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Так, відповідач, маючи для того можливість, не навідувався до дітей у школу, не цікавився їх навчанням, кошти на утримання дітей давав незначні, заборгованість за аліментами повною мірою не погасив тощо. Суд необґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, тоді як такий прийняв правильне рішення про необхідність позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей. Просить рішення суду скасувати, позов - задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє адвокат Мацола А.В., вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін. Вказує, серед іншого, що відповідач намагався брати активнішу участь у спілкуванні з дітьми та в їх вихованні, проте, цьому перешкоджає саме сторона позивача. Із колишньою дружиною виникали конфлікти, оскільки вона забороняла відповідачу приходити до дітей і спілкуватися з ними.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши відповідно до ст. 372 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із відсутності належних і достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей. Висновки суду вірні, відповідають обставинам справи, вимогам закону та ґрунтуються на доказах і матеріалах справи, яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували з 04.02.2006 у шлюбі, що його було розірвано рішенням Тячівського районного суду від 10.10.2012 (а.с. 10). У них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - народилася донька ОСОБА_5, які після розірвання шлюбу проживають із матір'ю (а.с. 7, 8, 12, 13). Рішенням Тячівського районного суду від 13.09.2012 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дітей у сумі 900,00 грн щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с. 11). З довідки Тячівського РВ ДВС від 14.07.2017 № 2291 випливає, що станом на 01.07.2017 відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів у сумі 48335,00 грн, при цьому, за період до 2017 року сплатив 7000,00 грн аліментів (а.с. 22).

Пред'являючи позов, ОСОБА_1 посилалася на невиконання відповідачем ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо дітей. На підтвердження доводів позову був поданий, зокрема, висновок Виконкому Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області як органу опіки та піклування від 26.04.2016 № 150 про згоду на позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9). У висновку зазначено, що зі слів матері батько дітей ухиляється від виконання батьківських обов'язків, участі у вихованні дітей не бере, аліменти на утримання дітей не сплачує; за матеріалами школи, органів місцевого самоврядування, іншими даними батько не цікавиться навчанням дітей, не відвідав батьківські збори, не навідується до дітей, на території селища відсутній. Виходячи з цього, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність в інтересах малолітніх дітей позбавлення батька батьківських прав щодо них.

З наведених вище та інших матеріалів справи (пояснення працівників Ганичівського дошкільного навчального закладу, Ганичівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, характеристики ОСОБА_2, складеної Буштинським селищним головою І.Ю. Пашем, тощо) (а.с. 14-20) убачається, що у позивача були підстави для тверджень про невиконання в повній мірі відповідачем батьківських обов'язків щодо дітей. Поряд із цим, висновок органу опіки та піклування не є абсолютним (ст. 19 ч. 6 СК України), а наведені пояснення працівників навчальних закладів, інших осіб самі по собі не є доказами, оскільки не підтверджувалися в передбаченому цивільним процесуальним законом порядку (ст.ст. 57-59, 63 ЦПК України в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції, ст.ст. 76-80, 90 цього Кодексу в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи).

За змістом показань допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_9 (матері відповідача), ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (сусідів відповідача), батько дітей ОСОБА_2 часто перебуває на заробітках за кордоном, надавав кошти на утримання дітей (сплатив аліменти) в сумі 7000,00 грн, між ним і колишньою дружиною мінливі стосунки, при цьому, мати дітей та її батьки часом забороняли батькові приходити до них додому і спілкуватися з дітьми, з якими той бажає спілкуватися, сім'я відповідача бере певною мірою участь в утриманні дітей, їх вихованні, хоче це робити й надалі, проте, дітей не завжди до них відпускають, тощо. Ці показання не спростовані стороною позивача. Окрім цього, під час розгляду справи в суді першої інстанції частково (в сумі 2000,00 грн) погашалася заборгованість за аліментами (а.с. 57).

Мати, батька може бути позбавлено батьківських прав тільки з вичерпного переліку підстав, визначених частиною першою статті 164 СК України, зокрема, якщо відповідний із батьків ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ст. 164 ч. 1 п. 2). При розгляді судом спору щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим (ст. 19 ч.ч. 4-6 СК України). Передбачається, що такий висновок повинен бути обґрунтованим, об'єктивним, умотивованим, враховувати істотні для справи обставини, обом батькам мають бути забезпечені рівні права на висловлення своєї позиції. Повною мірою вищезгаданий висновок органу опіки та піклування цим вимогам не відповідає, даних про всебічну, об'єктивну перевірку звернення ОСОБА_1 та забезпечення права батька дітей ОСОБА_2 особисто, а в разі неможливості - через представника, в т.ч., через іншого члена сім'ї, взяти участь у вирішенні важливого питання, ані у висновку, ані у справі немає, відповідні факти, дані про дійсні взаємовідносини сторін, інші обставини, що мають значення, за результатами саме такої перевірки - не встановлювалися.

За встановлених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування, дав правильну оцінку наданим сторонами доказам і матеріалам та дійшов вірного висновку про відсутність належних і достатніх підстав для задоволення позову. Позбавлення одного з батьків батьківських прав щодо дитини може мати місце у крайньому випадку, якщо повністю відсутня можливість зберегти такий зв'язок між батьком і дітьми та за умови доведеності винної поведінки особи, урахування даних, що її характеризують, інших конкретних обставин, що мають значення у справі. Колегія суддів погоджується із таким висновком, із тим, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей є крайнім заходом впливу на нього як на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, і така вимога не була доведена в належний процесуальний спосіб, а відповідні заперечення сторони відповідача не були спростовані.

На думку колегії суддів, за наявних умов позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей не відповідало б їх інтересам, було б передчасним, оскільки можливість належного врегулювання сторонами своїх відносин, пов'язаних із виконанням батьківських обов'язків, не можна вважати втраченою. Так само сторони вправі врегулювати й питання, пов'язані з матеріальним утриманням дітей, їх виїздами за межі України тощо, можливість для чого теж не втрачена. Сама по собі заборгованість зі сплати аліментів не є достатньою і безумовною підставою для задоволення позову, що розглядається, така заборгованість хоча й незначною мірою, але погашалася. Водночас відмова в даному позові не звільняє відповідача від обов'язку брати належну участь у вихованні та утриманні дітей, як і позивача від обов'язку не перешкоджати батьку в цьому. За недосягнення згоди та за наявності для того підстав сторони не позбавлені права вирішувати відповідний спір, в т.ч., і про позбавлення батьківських прав, у судовому порядку.

Відтак, судом правильно застосовані норми матеріального права, положення ст.ст. 10, 11, 57-60 відповідної редакції ЦПК України щодо змагальності цивільного процесу, обов'язку доказування, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. Тож рішення суду відповідає вимогам закону, є справедливим, враховує інтереси дітей, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення підстав немає, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 23 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 8 лютого 2018 року.

Судді