АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/73/18 Справа № 175/4719/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 21 жовтня 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладений договір позики, за умовами яким останній отримав борг у сумі 317 000 грн., з зобов'язанням його повернення до 21 грудня 2014 року.

У зазначений строк ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконав, оскільки позику не повернув.

У зв'язку із вищезазначеним, просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу у розмірі 1 000 038,27 грн., що складається з основного боргу за договором позики у розмірі 191 703,56 грн., штрафу у розмірі 634 000 грн., витрат від інфляції у розмірі 157 878 грн. 28 коп., три проценти річних у розмірі 16 456,43 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року позовні вимоги задоволені (а.с.98-101).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 1 000 038,27 грн., що складається з основного боргу за договором позики у розмірі 191 703,56 грн., штрафу у розмірі 634 000 грн., витрат від інфляції у розмірі 157 878,28 грн, три проценти річних у розмірі 16 456,43 грн., а також судовий збір у розмірі 6 090 грн., а всього стягнуто 1 006 128, 27 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність встановлених судом обставин у справі, просить рішення суду змінити, зменшивши суму штрафу з 634 000 грн. до 192 000 грн.(а.с.108-111).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах

Судом встановлено, 21 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей, за яким останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 317 000 грн., що еквівалентно 22 600 доларів США з зобов'язаням його повернення до 21 грудня 2014 року (а.с.12-13).

Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою складеною ОСОБА_2 21 жовтня 2014 року (а.с.14).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, ОСОБА_2 частково виконав боргові зобов'язання, повернув позивачу борг у сумі 5 000 доларів США, що еквівалентно 125 296,44 грн. (а.с.72).

Таким чином, сума основного боргу за договором позики складає 191 703,56 грн.

Відповідно до п. 6 Договору позики грошей від 21 жовтня 2014 року, у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням договірної неустойки (штраф) у подвійному розмірі від простроченої суми.

Отже, оскільки прострочена сума боргу на момент пред»явлення позову складала 317 000 грн., то відповідно сума штрафу складає 634 000 грн.

Загальна сума 3 проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання станом на 01 жовтня 2016 року розрахована позивачем відповідно до умов договору позики грошей за період з 22 грудня 2014 року по 30 вересня 2016 року за 649 днів, з урахуванням погашеної суми основного боргу, складає 16 456,43 грн.

Індекс інфляції за період з 22 грудня 2014 року по 16 серпня 2016 року складає 157 878,28 грн., та за період з 17 серпня 2016 року по 30 вересня 2016 року складає 3 450,66 грн., а всього 161 328,94 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини позики, які регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Оскільки боржником позика так і не була повернута, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст.ст.526,527,530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У зв'язку із цим, за правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК, наступають наслідки порушення договору позичальником відповідно до вимог ст. 625 ЦК.

Згідно до ст. 1050 ЦК України, - позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики.

З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог вірно встановив такі обставини справи, як наявність невиконаного грошового зобов'язання у відповідності до розписки від 21 жовтня 2014 року, наявної у позивача, як кредитора, а не у відповідача, як боржника, що не заперечується сторонами.

Доводи про невірне застосування судом положень ч.3 ст. 551 ЦК України , що є одним із законних способів зменшення розміру цивільно-правової відповідальності за порушення зобов'язання, не приймаються колегією суддів до уваги, як такі, що необґрунтовані належним чином та безпідставні, оскільки таке застосування є правом, а не обов'язком суду та не є порушенням принципів свободи договору та належного виконання зобов'язання.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з'ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров