Справа № 454/1021/15 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/6236/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

02 січня 2018 року м. Львів

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області Левик Я.А., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 червня 2015 року у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Личаківського районного суду м. Львова та держави Україна в особі Міністерства Юстиції України про відшкодування моральної шкоди нанесеної в результаті протиправних дій, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и в:

рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржило ФГ «ОСОБА_2В.» в особі представника ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу на нього 04 січня 2016 року.

Ухвалою судді судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року апеляційна скарга Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 червня 2015 року була залишена без руху, оскільки така містила недолік, а саме для сплати судового збору за подання скарги у відповідності до вимог закону, або подання суду доказів, які б безспірно свідчили про звільнення від сплати судового збору апелянта з посиланням на статтю закону, на підставі якої такий звільнений та надано строк для усунення такого.

Однак, така ухвала не була виконана особою, що подала скаргу у вказаний строк.

Натоміть, представником ФГ «ОСОБА_2В.» - ОСОБА_2 надіслано лист (датований 02.11.2017 року), який надійшов на адресу Апеляційного суду Львівської області 06.11.2017 року, у якому такий просить продовжити строк виконання ухвали від 06.10.2017 року та чітко вказати норми Конституції України, якими керувався суд при встановленні суми судового збору та уточнити суму судового збору.

Однак, термін дії довіреності, якою Фермерське господарство ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_2 представляти інтереси Фермерського господарства ОСОБА_3 в суді, закінчився 05.01.2017 року, а лист від імені ФГ «ОСОБА_2В.» на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху надійшов до апеляційного суду 06 листопада 2017 року, ОСОБА_2 не мав повноважень на підписання вказаного листа та представництво інтересів Фермерського господарства.

Ухвалою судді судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року, апеляційну скаргу надалі залишено без руху для усунення вказаного в ухвалі судді судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року недоліку, а саме для сплати судового збору за подання скарги у відповідності до вимог закону, або подання суду доказів, які б безспірно свідчили про звільнення від сплати судового збору апелянта з посиланням на статтю закону, на підставі якої такий звільнений та надано строк для усунення такого, оскільки поданий від імені ФГ «ОСОБА_2В.» лист на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху судом не брався до уваги, тому що такий був підписаний не повноважним представником.

Однак, така ухвала не була виконана особою, що подала скаргу у вказаний строк.

Натоміть, уповноваженим представником ФГ «ОСОБА_2В.» надіслано лист, який надійшов на адресу Апеляційного суду Львівської області 04.12.2017 року, у якому такий просить продовжити строк виконання ухвал від 06.10.2017 року, від 09.11.2017 року та чітко вказати норми Конституції України, якими керувався суд при встановленні суми судового збору та уточнити суму судового збору.

Крім цього, в листі представник ФГ «ОСОБА_2В.» зазначає, що судовий збір по даній справі не сплачується оскільки в позовній заяві стоїть питання про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням, діями органу державної влади і враховуючи норми п. 13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір». Зазначає, що не сплачував судовий збір, оскільки такий дорівнює нуль, тому за подання апеляційної скарги на рішення суду вважає, що повинен заплатити нуль судового збору, тому що 0 помножити на 110% дорівнює нуль.

Ухвалою судді судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року в задоволенні клопотання Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» про продовження строку виконання ухвал Апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року та від 09 листопада 2017 року відмовлено та повторно вказано розмір судового збору, реквізити та порядок його сплати. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 червня 2015 року і надалі залишено без руху у звязку із не усуненням згаданого недоліку, а саме не сплатою судового збору за подання скарги у відповідності до вимог закону та не подання суду доказів, які б безспірно свідчили про звільнення від сплати судового збору апелянта з посиланням на статтю закону, на підставі якої такий звільнений.

Натоміть, представником ФГ «ОСОБА_2В.» надіслано аналогічний за змістом лист, який надійшов на адресу Апеляційного суду Львівської області 27.12.2017 року, у якому такий просить продовжити строк виконання ухвали від 07.12.2017 року та чітко вказати норми Конституції України, якими керувався суд при встановленні суми судового збору та уточнити суму судового збору.

При цьому, доводи представника апелянта та зміст листа в цілому аналогічні попередньому листу, надісланому на виконання вимог ухвал судді судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року та 09 листопада 2017 року.

Щодо клопотання про продовження строку виконання ухвали, то відповідно до змісту ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обовязку вчинити відповідну процесуальну дію.

Як вбачається із листа та додатків до нього, апелянтом не вчинено ту дію, не подано той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання (тобто не подано квитанції про сплату судового збору за подання скарги у відповідності до вимог закону, або не подано суду доказів, які б безспірно свідчили про звільнення від сплати судового збору апелянта з посиланням на статтю закону, на підставі якої такий звільнений) та жодним чином не наведено доводів для задоволення такого клопотання, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Крім цього, слід звернути увагу на те, що в ухвалах Апеляційного суду Львівської області від 06.10.2017 року та 07.12.2017 року було чітко зазначена суму судового збору, реквізити та порядок оплати такого та норми Конституції, якими врегульовано питання, що порушуються.

Крім цього, відповідно до п. 70 рішення Європейського суду з прав людини Стебницький і «Комфорт» проти України від 03 лютого 2011 року (Заява № 10687/02): «Суд також зазначає, що касаційна скарга підприємства-заявника на відмови судів нижчих інстанцій у задоволенні позову була повернута без розгляду внаслідок того, що підприємство-заявник не сплатило державне мито, яке вимагалося. У цьому зв'язку Суд повторює, що національні суди мають кращі можливості для тлумачення та застосовування норм матеріального та процесуального права (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ріжамадзе проти Грузії» (Rizhamadze v. Georgia), заява № 2745/03, п. 21, від 31 липня 2007 року). Підприємство-заявник не скаржилося на те, що зазначене положення було нечітким і непередбачуваним, та не заявляло, що не мало коштів, аби сплатити державне мито, яке вимагалося, і, таким чином, було позбавлене можливості подати касаційну скаргу. Воно просто наполягало на своєму власному тлумаченні цього положення. Оскільки відповідні судові рішення не виявляють будь-якого явно свавільного мотивування (див., для порівняння, рішення у справі «Донадзе проти Грузії» (Donadze v. Georgia), заява № 74644/01, п. 32, від 7 березня 2006 року), Суд вважає, що скарга підприємства-заявника за пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо несправедливості провадження про відшкодування шкоди є явно необґрунтованою та повинна бути відхилена згідно з підпунктом «а» пункту 3 та пунктом 4 статті 35 Конвенції.».

Також, як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, що стосується судового збору за подання заяв, скарг, оскарження судових рішень, така вказує про те, що цілі, які переслідуються при стягненні судових витрат, зокрема судового збору слід вважати прийнятними враховуючи загалом питання відправлення правосуддя, зокрема, що стосується фінансування судової системи, крім цього, такі діють стримуючим фактором для легковажних претензій, однак такі не повинні бути надмірним тягарем, тобто значне фінансове навантаження може виступати як фактор, що обмежує доступ до правосуддя, право на суд.

Серед інших, зокрема, п.п. 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини Станков проти Болгарії «STANKOV v. BULGARIA» від 12.07.2007 (заява №68490/01).

У відповідності до змісту ч.3 ст.185 та ч.2 ст.357 ЦПК України, якщо особа, яка подала скаргу відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ч. 3 ст. 357 цього Кодексу, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

Враховуючи те, що ФГ «ОСОБА_2В.» вимог ухвали судді судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року ані протягом 5 днів з дня отримання її копії (23.12.2017 року), ані на даний час виконано не було; наведеного вище недоліку апеляційної скарги не усунуто; заявлене апелянтом клопотання чітко вказати норми Конституції України, якими керувався суд при встановленні суми судового збору та уточнення суму судового збору, заявлене з аналогічних підстав та вирішене ухвалою судді судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року; у задоволенні ж клопотання про продовження строку виконання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року слід відмовити, - апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 357 та ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись ст. 185, ст. 357 ЦПК України, -

у х в а л и в:

в задоволенні клопотання Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» про продовження строку виконання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року відмовити.

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 червня 2015 року вважати неподаною і повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Судове рішення складено 02.01.2018р.

Суддя Я.А. Левик