АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1676/17 Номер провадження 22-ц/786/352/18Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 грудня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначено стягувати аліменти щомісячно, починаючи з 11 квітня 2017 року до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 640,00 грн. судового збору.

Вказане рішення оскаржив відповідач, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неповне та неправильне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 713,00 грн., що відповідає прожитковому мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 05.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вважає, що суд не надав належної правової оцінки доказам на підтвердження того, що у нього немає стабільного та регулярного доходу, а тому безпідставно не стягнув з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі.

Зазначає про безпідставність, на його думку, стягнення аліментів з 11.04.2017 року, оскільки, згідно вимог ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову, який у даному випадку подано у жовні 2017 року.

Зауважує, що позивач фактично жодним належним чином чи доказом не доводить факт ухилення відповідача від сплати аліментів, та, як сама повідомила, своє звернення до суду з даним позовом більше ототожнювала до дня народження дитини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 30.10.2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актовим записом №2386, вчиненим Тушинським відділом РАГС відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-МЮ №722734 (а.с.4).

Відповідно до актового запису №167 від 30.04.2013 року, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_4 народився 09.04.2013 року та його батьками записані ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_5 (мати), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-КЕ №176352 (а.с.5).

Згідно актового запису №24 від 24.05.2016 року, вчиненого Комсомольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_5 змінила прізвище на «Губарєва», що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені серії І-КЕ №006829 (а.с.15).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з обєктивної оцінки можливостей відповідача та, враховуючи правомірні очікування позивача на отримання аліментів, визначив їх у розмірі 1/4 частини доходу з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку. Присуджуючи стягнення аліментів саме з 11.04.2017 року місцевий суд в оскаржуваному рішенні посилався на те, що в контексті ч.2 ст.191 СК України, за наявності доведеного факту ухилення відповідача від утримання дитини, наявні підстави для стягнення аліментів за минулий час, починаючи з дня звернення позивача до Синельниківського міськрайонного суду, тобто з 11 квітня 2017 року.

Такий висновок місцевого суду відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на нормах права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N606-XIV "Про виконавче провадження", він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону "Про виконавче провадження», а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

На підставі вищевикладеного, враховуючи рівність зобовязань обох батьків у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку саме з 11.04.2017 року, тобто з дня звернення ОСОБА_3 до Синельниківського міського суду Дніпропетровської області з відповідним позовом.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що місцевим судом не надано належної правової оцінки доказам на підтвердження того, що у відповідача немає стабільного та регулярного доходу, а тому стягнення з нього на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі є безпідставним, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності обовязкових для таких дій виключних обставин.

З наявних у матеріалах справи Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2017 року по 3 квартал 2017 року станом на 05.12.2017 року, вбачається, що за вказаний період відповідачем було отримано дохід у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 16,15 грн. Проте, вказані дані не можуть беззаперечно свідчити про відсутність постійного, стабільного заробітку відповідача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_6 Федерації, а в матеріалах справи відсутні відомості про наявність чи відсутність доходів останнього у цій країні. З урахуванням наведеного, з огляду на те, що матеріали справи не містять вичерпної інформації про матеріальний стан відповідача та з урахуванням законодавчо визначеного обовязку батьків утримувати своїх дітей та надавати їм матеріальну допомогу в розмірі, достатньому для забезпечення фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставність стягнення аліментів з 11.04.2017 року, оскільки, згідно вимог ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову, який у даному випадку подано у жовні 2017 року, судом також до уваги не приймаються, з урахуванням того, що частина два даної статті містить виключення з загального правила, та позивачем доведено, на підставі наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів, що ОСОБА_3 вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача з 11.04.2017 року, тобто з дня звернення останньої до Синельниківського міського суду Дніпропетровської області з відповідним позовом про стягнення аліментів.

Окрім того, твердження апелянта про недоведеність факту його ухилення від сплати аліментів, є безпідставним, оскільки матеріали справи містять відомості про підтвердження факту обізнаності відповідача про наявність на розгляді в Синельниківському міськрайонному суді Дніпропетровської області позову про стягнення аліментів, при цьому ОСОБА_2 у даній справі було оскаржено в апеляційному порядку ухвалу про відкриття провадження (а.с.38-39). Також, за період обізнаності відповідача про розгляд даної справи, ним не вчинялось будь-яких дій, спрямованих на забезпечення гармонійного розвитку сина та його належного утримання, що в контексті ч.2 ст.191 СК України можна вважати ухиленням останнього від утримання дитини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 грудня 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1