26.01.2018 Справа № 756/780/17
№756/780/17
№2/756/675/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Тітова М.Ю.

за участю секретаря - Лісовенка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення. Свої вимоги обґрунтовують тим, що у липні 2014 року приватним нотаріусом КМНО Пасічник С.Г. був посвідчений договір дарування 1/2 частки квартири, згідно з яким ОСОБА_7, який діяв від свого імені та імені ОСОБА_5, подарував відповідачу 1/2 частку квартири АДРЕСА_1. На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07.08.2014 відповідач була вселена до вищевказаної квартири. Після свого вселення ОСОБА_3 почала захоплювати всю квартиру, так як порядок користування цією квартирою не був визначений. За час одноосібного проживання у квартирі відповідач заселила до себе своїх родичів, зіпсувала частину майна, яке належить позивачам, не сплачує комунальні послуги, у зв'язку з чим виникла велика заборгованість. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.03.2016, визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири від 03.07.2014. У червні 2016 року відповідач була знята з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1. Проте, незважаючи на викладені обставини, відповідач продовжує незаконно проживати у вказаній квартирі.

Посилаючись на наведене, позивачі просять суд визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою № АДРЕСА_1 та виселити її із вказаної квартири, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Від позивача ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від її представника - ОСОБА_9 вдруге надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із його зайнятістю у іншому судовому засіданні. Суд, приймаючи до уваги необхідність розгляду справи у розумні строки, ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача та її представника за наявними у матеріалах справи доказами. Крім того, в матеріалах справи містяться заперечення на позовну заяву, подані представником відповідача, в яких він просить відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи свої заперечення представник відповідача вказує, що договір дарування квартири був здійснений відповідно до вимог закону, суд помилково дійшов висновку про те, що спірну квартиру було зареєстровано на праві спільної сумісної власності, а не спільної часткової власності, а тому підстав для його скасування не було.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв, клопотань до суду не подали.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 28.10.1994, виданого Фондом комунального майна Мінського району, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (в рівних долях).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.1998 позивач ОСОБА_1 отримала у спадок після смерті матері - ОСОБА_10 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2014 між ОСОБА_4, який діяв від свого імені та імені ОСОБА_5, та ОСОБА_3 було укладено договір дарування 1/2 частки квартири, згідно з яким відповідач отримала у власність 1/2 частини вищевказаної квартири.

На підставі договору дарування 1/2 частки квартири від 03.07.2014 відповідач була вселена до спірної квартири.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.03.2016, визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири від 03.07.2014.

З 17.06.2016 відповідача знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про зняття з реєстрації місця проживання особи від 22.06.2016, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

У відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачі та треті особи є співвласниками квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі проживає відповідач. Договір дарування, на підставі якого відповідач була вселена у спірну квартиру, визнаний рішенням суду недійним.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, суд доходить висновку, що відповідач проживає у квартирі без належної правової підстави, а тому підлягає виселенню з квартири АДРЕСА_1. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою, оскільки відповідач з червня 2016 року знята з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачів судовий збір у сумі 640,00 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З викладеного, керуючись ст.ст. 259, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ю. Тітов