Справа № 214/3213/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 січня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Усік М.О.

за участю представника позивачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просить: визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. Вона, ОСОБА_3, є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Право власності підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.04.2017 року.

Відповідачі по справі, зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, але фактично не проживають у вказаній квартирі з 1999 року і по теперішній час. Коли вона, позивачка, звернулась до ТОВ «Житлосервіс-КР» з питання про зняття з реєстраційного обліку відповідачів, їй було роз'яснено, що зняти з реєстрації особу можливо лише за її особистою заявою, або за відповідним рішенням суду. Не зверталася до відповідачів з проханням, щоб вони добровільно виписалися з належного їй будинку, оскільки останнє відоме їй місце проживання відповідачів - це за адресою розташування квартири: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

В ході розгляду справи представником позивачки заявлялося клопотання про витребування інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. При цьому пояснила, що відповідачка ОСОБА_4 доводиться позивачці сестрою, а відповідач ОСОБА_5 племінником. Відповідачів ніхто не виганяв з квартири. Ніхто з відповідачів вселитися у квартиру не намагався. З 1999 року відомостей про ОСОБА_4 та ОСОБА_5, немає.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавали, у зв'язку з чим, на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: довідка (а.с.5), свідоцтво (а.с.8), витяги (а.с.9, 10), акт (а.с.11), повідомлення (а.с.63).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: довідку (а.с.5), свідоцтво (а.с.8), витяги (а.с.9, 10), акт (а.с.11), повідомлення (а.с.63), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири АДРЕСА_1 у власності позивачки, перебування відповідачів на реєстраційному обліку у спірній квартирі та їх відсутність у зазначеній квартирі.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази: довідку (а.с.5), свідоцтво (а.с.8), витяги (а.с.9, 10), акт (а.с.11), повідомлення (а.с.63) допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Квартира АДРЕСА_1 є власністю позивачки, що встановлено свідоцтвом (а.с.8), витягом (а.с.9).

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі, що вбачається з довідки (а.с.5), повідомлення (а.с.63).

Відповідачі у спірній квартирі не проживають понад один рік без поважних причин, що встановлено поясненнями представника позивачки, актом (а.с.6).

Відносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_4, яка доводяться позивачці сестрою, відповідач ОСОБА_5, який доводиться позивачці племінником, та відповідачка ОСОБА_6, яка доводиться позивачці донькою, відсутні в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню,

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,в рівних частках, на користь ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 2 лютого 2018 року.

Суддя В.М. Прасолов