Справа № 185/9659/17
Провадження № 2-о/185/46/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 січня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., заявника ОСОБА_1, її представника адвоката Ткач Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Павлоградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання фіктивним розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2017 року заявник звернулася до суду з заявою про визнання розірвання шлюбу між ОСОБА_1, 1961 року народження та ОСОБА_3, 1959 року народження, фіктивним.

В обґрунтування своєї заяви вона зазначила, що 28 грудня 1979 року між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх доньок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. 12 вересня 2017 року їхній шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу, вони з чоловіком продовжували проживати разом однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3 стався трагічний випадок, він помер у віці 59 років. В день його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить майно, яке було ними нажито за період шлюбу. Вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус в усній формі відмовила їй в оформленні спадкових прав, у зв'язку з тим, що вона не має безспірних документів на підтвердження перебування з ОСОБА_3 і зареєстрованому шлюбі на час відкриття його спадщини. З 1979 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто майже 38 років вони проживали разом однією сім'єю, подружні стосунки не припиняли і не мали наміру припиняти, вони продовжували вести спільний бізнес та разом працювати. В зв'язку з тим, що вона мала борги за кредитними договорами, вони вимушені були розірвати шлюб фіктивно, з метою не накладення арешту на майно, яке їм належить спільно, бо погрози банків дуже нервували ОСОБА_3. Отже, розірвання шлюбу носило фіктивний характер, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав, про визнання розірвання шлюбу фіктивним, з метою реалізації її спадкових прав після смерті чоловіка.

Заявниця ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримали та просила задовольнити її у повному обсязі.

Представник заявниці - Ткач Т.В. заяву підтримала і просила її задовольнити у повному обсязі та пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 все своє життя прожили разом, фактично їхні шлюбні відносини ніколи не припинялись, але склалося так, що у ОСОБА_1 захворіла мама і на її лікування потрібні були кошти. Тому, вона взяла кошти у кредит в банку на лікування, а пізніше і на поховання матері та встановлення пам'ятнику на кладовищі. Це були дуже великі кошти і вона боялася, що арештують майно і тому запропонувала чоловікові розірвати шлюб, а пізніше знову одружитися. Вони також мали намір повінчатися у церкві. Крім того вони разом оформлювали субсидію на комунальні послуги.

Представник заінтересованої особи - Павлоградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, проте надав заяву в якій просить розглянути справу без участі їхнього представника та покладається на рішення суду.

Свідок ОСОБА_7 - у судовому засіданні пояснила, що вона працює у магазині, яким керували разом ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3, стосунки у них були нормальні, як у чоловіка та дружини. Вона завжди знала, що вони є чоловіком та дружиною, а про розірвання шлюбу до смерті ОСОБА_3 нічого не чула і не знала. Поховання здійснювала ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_9 - у судовому засіданні пояснила, що з 1988 року вони мешкають разом на одній вулиці. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були завжди разом, у них народилося двоє дітей та вже є п'ятеро онуків, які часто приїжджають до них у гості. Поховання здійснювала ОСОБА_1. До часу смерті ОСОБА_3 він проживав з ОСОБА_1, вона їх часто бачила, бо вони разом їздили на роботу та приїжджали до дому також разом. Вони завжди мешкали разом.

Свідок ОСОБА_10 - у судовому засіданні пояснила, що вони не родичі, а сусіди та у них діти навчалися в одному. Лише на похоронах ОСОБА_3 вона дізналася щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, і була шокована. До них завжди приїжджали і діти і онуки у гості. Поховання здійснювала ОСОБА_1. До смерті ОСОБА_3 вони жили разом однією сім'єю.

Суд вислухавши заявника та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню.

15 грудня 2017 року набув чинності ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 28 грудня 1979 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12 вересня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис № 93, яке видане Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Серія НОМЕР_1 (арк.с.11).

У шлюбі у них народилось двоє дітей, які є вже повнолітніми, а саме ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (арк.с.5,7).

Проте після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 продовжували проживати однією сім'єю, вели спільне господарство, мали єдиний спільний бюджет.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (арк.с.12).

Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке було придбано за період шлюбу з ОСОБА_1, однак заявниці було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки вона не перебувала з ОСОБА_3 у зареєстровану шлюбі.

Однак, допитані у судовому засіданні свідки зазначили, що заявниця проживала однією сім'єю разом з ОСОБА_3, до часу його смерті, а тому з урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Як зазначила сама заявниця, то шлюб між нею та її чоловіком було розірвано за її ініціативою, оскільки нею було оформлено кредит на лікування, а пізніше на поховання її матері ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8. За кредитним договором, який було нею оформлено виникли борги і вони були вимушені розірвати шлюб фіктивно, щоб не наклали арешт на все їхнє спільне майно.

Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч.4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюється органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, адже шлюб між сторонами було розірвано відповідно до ст.106 СК України, реєструючи розірвання шлюбу сторони не мали наміру припинити шлюбні відносини та з часу реєстрації розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім'єю, вели спільне господарство.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому заяву необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа Павлоградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання фіктивним розірвання шлюбу - задовольнити.

Визнати розірвання шлюбу між ОСОБА_1, 1961 року народження та ОСОБА_3, 1959 року народження, фіктивним.

Анулювати актовий запис №93 від 12.09.2017 року в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу Павлоградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_3, 1958 року народження та ОСОБА_1, 1957 року народження, які видані 12.09.2017 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3.

Судові витрати покласти на ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено 31 січня 2018 року.

Суддя: В.О. Головін