АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №2-2252/2011 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Смирнова Є.П.

01 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

секретаря судового засідання Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 вересня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ПАТ «Кредитпромбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 та з урахуванням уточнень позовних вимог просило стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість, яка станом на 11.07.2011 складає 22 535,86 доларів, що еквівалентно 179 622,07 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.09.2011 позов ПАТ «Кредитпромбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість в сумі 22 535,86 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 11.07.2011 складає 179 622,07 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.01.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін. При цьому рішення районного суду в частині задоволення вимог ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 в апеляційному порядку не переглядалося.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2017 ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24.01.2017 в частині позову ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1113/2018
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення в солідарному порядку суми боргу з поручителя скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 суму боргу. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що сума нарахування відсотків за користування кредитними коштами безпідставно в односторонньому порядку збільшена позивачем на 40% річних з 2006 року по 2011 рік. Зазначила, що розмір пені стягнутої за рік є більшою, ніж нарахування відсотків в межах 6 років. Вказала на існування іншого поручителя, який не є стороною спору та наявність договору застави, як гаранта повернення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

Представник ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення та просив розглядати справу за їх відсутності. Крім того, надав розрахунок сум заборгованості з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленні про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили.

Розгляд справи неодноразово переносився, зокрема, у зв'язку з неявкою ОСОБА_2 у судове засідання, яка повідомлялася належним чином та була обізнана про розгляд справи, здійснювалось оголошення в пресі.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконала свої зобов'язання відповідно до умов Кредитного договору, а тому підлягає стягненню заборгованість солідарно із поручителем. Суд не знаходить підстав для зменшення розміру пені, оскільки останній не перевищує розмір збитків та розрахунок проведений в межах строку позовної давності.

З таким висновком суду, колегія суддів повністю погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2006 між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступник ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 49.4.1/486/06-А, за умовами якого позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті або в іноземних валютах в межах загальної суми 14 555 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кожного кредиту терміном по 12.01.2011 включно (т. 1, а. с. 9-12). Банк зобов'язався надати позичальнику кредит на загальну суму, що не перевищує розмір кредитної лінії, а останній погашати кредит та сплачувати проценти відповідно до графіку, обумовленому у п.п. 3.1.1 та повністю погасити кредит 12.01.2011. Відповідно до п. 1.2.1 Кредитного договору кредитні кошти надаються на купівлю автомобіля згідно з Договором № 214141-06 від 11.01.2006 в сумі 12 475 доларів США. Згідно із п. 1.5 договору кредиту процентна ставка за кредитами в іноземній валюті дорівнює 14 % річних.

Пунктом 1.8 Кредитного договору передбачено, що у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за цим договором (щодо своєчасності та/або повноти сплати процентів і повернення кредиту), розмір процентної ставки збільшується на 1 % річних, починаючи з розміру, встановленого п. 1.5 цього договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахування здійснених раніше збільшень процентної ставки відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов'язання за цим договором, однак не виконав їх або виконав не в повному розмірі. Відповідно до п. 3.9 Кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов'язується сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої п. 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу, в залежності від валюти кредиту, за яким виникло таке прострочення.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 02.03.2009 між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 49.4.1/486-П1/06-А, згідно якого поручитель, взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору. При цьому, згідно умов Договору поруки Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (т. 1, а. с. 13).

Факт надання ОСОБА_3 кредитних коштів підтверджується заявою останньої на видачу готівки від 13.01.2006 (т. 1, а. с. 14).

Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 11.07.2011 виникла заборгованість в розмірі 22 535,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.07.2011 складає 179 622,07 грн., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 7 447,87 доларів США або 59 363,25 грн., заборгованість по нарахованих відсотках в сумі 7 352,81 доларів США або 58 605,57 грн. та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в сумі 7 735,18 дол. США або 61 653,25 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1.8 Кредитного договору зазначено, що у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за цим договором (щодо своєчасності та/або повноти сплати процентів і повернення кредиту), розмір процентної ставки збільшується на 1 % річних, починаючи з розміру, встановленого п. 1.5 цього договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахування здійснених раніше збільшень процентної ставки відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов'язання за цим договором, однак не виконав їх або виконав не в повному розмірі.

Відповідно до п. 3.9 Кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов'язується сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої п. 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу, в залежності від валюти кредиту, за яким виникло таке прострочення.

Статтею 526 ЦК Українипередбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).ї

Згідно ст. 629 ЦК Українидоговір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а уразі порушення зобов'язання настають негативні правові наслідки.

Відповідно до вимогст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Таким чином, договір поруки є таким способом забезпечення виконання зобов'язання, який полягає у залученні третьої особи - поручителя до основного зобов'язання, яке виникло між боржником та кредитором.

Пунктом 1.1. та 1.3. Договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. Поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

Таким чином, поручитель є солідарним боржником з позичальником, а в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За таких обставин солідарні боржники мають нести солідарну відповідальність за порушення зобов'язання позичальником.

Матеріали справи свідчать, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 11.07.2011 виникла заборгованість в розмірі 22 535,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.07.2011 складає 179 622,07 грн., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 7 447,87 доларів США або 59 363,25 грн., заборгованість по нарахованих відсотках в сумі 7 352,81 доларів США або 58 605,57 грн. та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в сумі 7 735,18 дол. США або 61 653,25 грн.

Таким чином, у відповідачів виникли зобов'язання щодо повернення заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов'язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Встановлено, що боржник ОСОБА_3 (а відтак і поручитель) узяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12.01.2011, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до п. 3.1.1. Кредитного договору, позичальник зобов'язується при наданні кредитів відповідно до п.п. 1.2.1, 1.2.2 цього Договору, забезпечити погашення отриманого кредиту на рахунок вказаний у пункті 1.3 цього Договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування грошових коштів у валюті отриманого кредиту зі свого поточного/карткового рахунку у період з 1 по 10 число кожного календарного місяця.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 свій останній платіж сплатила 10.07.2007, а наступний термін платежу за договором був визначений 10.08.2007, який вона не здійснила, а тому згідно з підпунктом 3.1.1. кредитного договору з 11.08.2007 несплачена заборгованість вважається простроченою.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто, банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 11.08.2007) пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

За наведеного, кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

Враховуючи, що Банк пред'явив вимогу до поручителя (звернувся із позовом до суду в лютому 2011 року) поза межі 6 місяців за кожним щомісячним платежем, та припинилась порука за окремими платежами.

Отже, з поручителя підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором з урахуванням припинення поруки за окремими платежами.

Представником ОСОБА_1 (поручителя) надано до суду апеляційної інстанції пояснення, в яких проведений розрахунок заборгованості поручителя з урахуванням припинення поруки за окремими платежами відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

№ п/пДата погашення згідно графікуСума до сплати тіла кредиту згідно графіку (доларів США)Сума до сплати відсотків по кредиту згідно графіку (доларів США)
1.10.01.2011 207,92173,16
2.10.12.2010 207,92167,58
3.10.11.2010 207,92173,16
4.10.10.2010 207,92167,58
5.10.09.2010 207,92173,16
6.10.08.2010207,92173,16
Всього1247,521027,8

Формула нарахування пені по кредиту: сума простроченого платежу х 54,00% / кількість днів у році х кількість днів прострочення.

№ п/пПеріод простроченої заборгованості сплати відсотків по кредитуСума боргу (доларів США)Подвійна відсоткова ставкаДнів у роціДнів у періоді простроченняСума пені за період прострочення
1.13.01.201111.07.2011.173,1654,,75
213.12.2010 12.01.2011 167,5854,00360317,79
3.11.11.2010 12.12.2010 173,1654,00360328,31
4.12.10.2010 10.11.2010 167,5854,00360307,54
5.13.09.2010 11.10.2010 173,1654,00360297,53
6.11.08.2010 12.09.2010 173,1654,00360338,57
Всього86,49

Таким чином, заборгованість по тілу кредиту - 1 247,52 дол. США; відсотки по кредиту - 1 027,8 дол. США; пеня за прострочення сплати відсотків -86,49 дол. США, а всього 2 361,81 дол. США.

Колегія суддів, перевіривши вказаний розрахунок, вважає його правильним, здійсненим відповідно до графіку (т. 1, а. с. 96-97), а тому кладе в основу рішення.

ПАТ «Кредитпромбанк» з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з відповідачів суму заборгованості в розмірі 22 535,86 дол. США в еквіваленті курсу НБУ станом на 11.07.2011.

За наведеного, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості по тілу кредиту - 1 247,52 дол. США; відсотки по кредиту - 1 027,8 дол. США; пеня за прострочення сплати відсотків - 86,49 дол. США, а всього 2 361,81 дол. США, що станом на 11.07.2011 за курсом НБУ (1 дол. США = 7,9705 грн.) складає 18 824,81 грн.

Враховуючи, що сума заборгованості позичальника складає 22 535,86 дол. США, тому з останньої підлягає стягненню на користь Банку також 20 174,05 дол. США (22 535,86 дол. США - 2 361,81 дол. США), що станом на 11.07.2011 за курсом НБУ складає 160 797,26 грн.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, не застосував вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки за окремими платежами, у зв'язку з чим дійшов висновків з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення солідарно з відповідачів судового збору.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення судового збору з відповідачів підлягає скасуванню.

Також відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної та касаційної скарг відповідно до задоволених вимог в розмірі 3 285,38 грн.

Враховуючи вимоги ч. 9 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» судовий збір за подачу позову та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, а саме позичальника.

За наведеного та відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-382, 389-390 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 вересня 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 20 174,05 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 11 липня 2011 року складає 160 797,26 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості: по тілу кредиту 1 247,52 дол. США; відсотки по кредиту 1 027,80 дол. США; пеня за прострочення сплати відсотків 86,49 дол. США, а всього в розмірі 2 361,81 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 11 липня 2011 року складає 18 824,81 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» судовий збір в розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» на користь ОСОБА_1судовий збір в розмірі 3 285,38 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст Постанови складено 06.02.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А. Семенюк