Справа № 642/2366/17
Провадження №2/642/162/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Гримайло А.М., за участю секретаря Сорокіної Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 Аравна про захист прав споживачів, повернення грошової суми, сплаченої за послуги,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "САНА-МЕД", треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 Аравна про захист прав споживачів, повернення грошової суми, сплаченої за послуги.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив наступне.

17 лютого 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "САНА-МЕД"(виконавець) та ОСОБА_1, ОСОБА_2 (замовники) та ОСОБА_3 Аравна (сурогатна матір) було укладено договір про надання платних медичних послуг № 140217-6С.

Відповідно до п.1.1. договору медичних послуг, замовники доручають, а виконавець бере на себе зобов'язання надати платні медичні послуги з лікування безпліддя методом екстракорпорального запліднення і перенесення ембріона (ембріонів) замовників в порожнину матки (метод ЕКЗ) сурогатної матері із застосуванням повязаних з методом ЕКЗ допоміжних репродуктивних технологій.

Відповідно до умов вказаного договору, медичні послуги полягають у поетапному наданні курсу лікування, який згідно додатку № 1 до договору медичних послуг включає в себе проведення замовником: стимуляцію овуляції донорів ооцитів, підготовка ендометрію сурогатної матері, пробне перенесення трансвагінальної пункції фолікулів, боксова робота, наркоз, культивування ембріонів, ICSI (ін'єкція сперматозоїдів в цитоплазму яйцеклітини), ембріотрансфер, УЗД. Також в своїй позовній заяві Позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного договору, не зважаючи на виконання Позивачем всіх взятих на себе зобовязань, Відповідач зазначені послуги не надав.

Крім того, в своєму позові Позивач зазначає, що вона розуміла, що мається загроза неефективності спроб проведення допоміжних репродуктивних послуг (ненастання вагітності), однак зазначала, що не проведення жодної спроби перенесення ембріону є нічим іншим, як порушенням умов договору медичних послуг. Також посилається на ті обставини, що факт ненадання послуг підтверджується двома обставинами: ненаданням Позивачці акту прийому-передачі зроблених послуг та вказівка Відповідача на хворобу чоловіка Позивачки, ОСОБА_2, яке на думку Позивача створює хибне уявлення про виконання Відповідачем власних зобов'язань як таке. В якості законодавчих підстав для задоволення позовних вимог Позивач посилався на положення ст.ст.509, 611, 906 ЦК. Враховуючи викладене вище просив стягнути з Відповідача ТОВ "САНА МЕД" на користь ОСОБА_4 суму в розмірі 48 838 (сорок вісім тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 00 копійок. А також моральну шкоду, яку Позивач оцінив у 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Представник позивача в судове засідання з?явився, позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з?явився, проти задоволення позову заперечував, обґрунтовуючи тим, що проведені Відповідачем всі заходи, спрямовані на лікування безпліддя методом екстракорпорального запліднення та переносу ембріоніу (ембріонів) замовників в порожнину матки (Метод ЕКЗ) сурогатної матері із застосуванням, пов?язаних з методом ЕКЗ допоміжних репродуктивних технологій проведені, вважає, що послуги за договором №140217-6С від 14 лютого 2014 року виконано в повному обсязі та жодної підстави в задоволенні позовних вимог немає.

Треті особи в судове засідання не з?явились, про час та дату розгляду були повідомлені своєчасно належним чином, причини неявку до судового засідання суду невідомі.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи прийшов до наступного.

17 лютого 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "САНА-МЕД"(виконавець) та ОСОБА_1, ОСОБА_2 (замовники) та ОСОБА_3 (сурогатна матір) було укладено договір про надання платних медичних послуг № 140217-6С.

Предметом зазначеного Договору є надання платних медичних послуг по лікуванню безпліддя методом екстракорпорального запліднення та переносу ембріону (ембріонів) Замовників в порожнину матки (Метод ЕКЗ) сурогатної матері із застосуванням, пов'язаних з методом ЕКЗ допоміжних репродуктивних технологій.

П.2.2. вищезазначеного Договору визначено, що під основним курсом лікування розуміється спроба здійснити запліднення Сурогатної матері із застосуванням методу ЕКЗ та інших, пов'язаних з методом ЕКЗ допоміжних репродуктивних технологій.

П.2.4. Договору визначено, що послуги, визначені Додатком № 1 до Договору надаються Виконавцем за наявності умов:

- підписання даного Договору сторонами;

- внесення повної сплати Замовником на умовах, визначених Договором;

- надання Виконавцю письмово оформленої згоди Замовників (подружжя) та сурогатної матері щодо застосування допоміжних репродуктивних технологій, за формою, визначеною "Інструкцією про порядок застосування допоміжних репродуктивних технологій", що затверджена Наказом МОЗ України від 02.10.2013 року № 787.

Таким чином, початку надання платних медичних послуг передували всі ці події, серед яких наявна і заява пацієнтів про застосування допоміжних репродуктивних технологій. Форма цієї заяви, що є затвердженою Наказом МОЗ № 787 від 09.09.2013 року і містить застереження щодо розяснень згідно яких замовники попереджаються про те, що лікування може виявитися безрезультатним. В матеріалах справи міститься заява-згода ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 17.02.2014. Отже, підписуючи заяву, Позивач усвідомлювала вірогідність ненастання бажаного результату і була про це відповідно повідомлена та надала свою згоду на участь в програмі, крім того ці обставини зазначені у позовній заяві Позивачки та останньою не заперечуються.

Позивачкою зазначалося, що вона не була повідомлена про хід виконання послуг за договором, проте дані обставини спростовуються наявними у справі доказами, а саме Лист за вих. № 446 від 05.09.2014 року та роздруківка відправленого листа з електронної пошти ТОВ "САНА-МЕД" на пошту ОСОБА_1

З огляду на представлені суду докази стороною Відповідача вбачається, що за результатами медичних обстежень ОСОБА_1 було поставлено діагноз: безпліддя, маточний та ендокринний фактори, лейміома матки та менопауза. У звязку із чим було запропоновано метод ЕКЗ із переносом ембріону Замовників в порожнину матки сурогатної матері із застосуванням повязаних з методом ЕКЗ допоміжних репродуктивних технологій із використанням донорських ооцитів та сперми її чоловіка, ОСОБА_2

В жовтні 2013 року чоловіку Позивачки, ОСОБА_2, за результатами обстеження було встановлено діагноз:астенозооспермія ( зниження відсотка активно-рухливих сперматозоїдів), а також підвищення відсотка ДНК-фрагментації. Також, згідно наявних у матеріалах справи доказам щодо ОСОБА_2 було проведено медичне обстеження згідно Наказу МОЗ № 787 в редакції чинній на день надання послуг. В квітні 2014 року було повторно здано аналізи на сифіліс, ВІЧ, гепатити В, С. результат обстеження на гепатит С був визначений як сумнівний (імуноферментне визначення імуноглобулінів класів G, M). У зв'язку із чим з тієї ж сиворотки було повторно проведено аналіз на гепатит С та отримано негативний результат. У звязку із чим посилання Позивачки на повідомлення їй про хворобу чоловіка на гепатит С і, як наслідок, негативний результат отримання вагітності спростовується наявними у справі доказами.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, а саме документи про хід надання послуг за Договором № 140217-6С від 17.02.2014 року, вбачається, що 17.04.2014 року при повторній здачі сперми чоловіком Позивачки в день пункції донору ооцитів відсоток активно-рухливих зріс до 11 % ( жовтень 2013 року: показник 2%).

17.04.2014 року було отримано 13 донорських ооцитів, які були запліднені методом ІКСІ з використанням градієнта щільності. 18.04.2014 року було констатовано нормальне запліднення 10 зигот. 20.04.2014 року не третю добу культивування в наявності було 7 ембріонів високої якості. 22.04.2014 року на пяту добу культивування було проведено перенесення сурогатній матері одного ембріону на стадії бластоцисту 4 ступеню зрілості. 5 морфологічно нормальних бластоцсит було кріоконсервовано. Крім того, в матеріалах справи міститься копія ембріологічного журналу, оригінал якого разом із іншими оригіналами документів надавався до суду та був оглянутий, згідно якого вбачається, що 22.04.2017 року Відповідачем ТОВ "САНА-МЕД" відбувалося перенесення сурогатній матері одного ембріону на стадії бластоцисту, що відповідно також свідчить про виконання зобовязань за Договором № 140217-6С від 17.02.2014 року.

Таким чином, посилання Позивача на не проведення жодної спроби перенесення ембріону як на порушення зобовязань за Договором та повне його невиконання спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно п. 6.2. Договору визначено, що Виконавець не несе відповідальності, якщо вагітність в результаті лікування не настала.

Свобода договору є одним з основоположних принципів цивільного права. У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а також умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Стороною Відповідача було надано належним чином завірену копію Акту виконаних робіт від. 05.05.2017 року та представлено до суду оригінал, який було складено одразу за фактом виконання зобовязань за Договором про надання медичних послуг № 140217-6С від 17.02.2014 року. Проте було зазначено, що останній надсилався Позивачці для підписання, та повернутий із скріпленим Позивачкою підписом не був. Проте, із витребуваних судом матеріалів вбачається, шо згідно Додатку № 1 до Договору про надання медичних послуг № 140217-6С від 17.02.2014 року всі перелічені послуги, а саме: стимуляція овуляції донорів ооцитів, підготовка ендометрію сурогатної матері, пробне перенесення трансвагінальної пункції фолікулів, боксова робота, наркоз, культивування ембріонів, ICSI (ін'єкція сперматозоїдів в цитоплазму яйцеклітини), ембріотрансфер, УЗД було надано. А отже, посилання Позивача на відсутність підписаного Акту прийому-передачі зроблених послуг як на підставу для задоволення позовних вимог не може бути розцінене судом як належний та допустимий доказ.

Відповідно до частини першої та другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Крім того, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Стосовно вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступної думки.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди „Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Мотивуючи необхідність відшкодування моральної шкоди, Позивач посилається на ті обставини, що честь та гідність її та її чоловіка були приниженні звинуваченням у хворобі, проте дані обставини спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме результатами аналізів ОСОБА_2 Також, Позивачем в якості підстави для відшкодування моральної шкоди зазначено завдання моральної шкоди, що, на думку Позивача, полягає внаслідок бездіяльності особи, яка зобов'язувалася надати медичні послуги, але посилання Позивача щодо бездіяльності Відповідача спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до правової позиції, що висловлена Верховним Судом України в Постанові від 09.11.2016 року по справі № 6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. ст. 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підставі викладеного вище, а також керуючись ст.ст.4, 5,12,13,81 ЦПК України, ч. 1 ст. 627, ст. 628, ч. 1 ст. 638 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "САНА-МЕД", треті особи, що не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 Аравна про захист прав споживачів, повернення грошової суми, сплаченої за послуги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Ленінський районний суд м. Харкова.

Суддя - А.М. Гримайло