АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/607/2018 БорисоваО.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року місто Київ

справа № 752/20765/16

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б,

за участю секретаря судового засідання - ВолошинаВ.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» Міхно Сергія Семеновича на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання іпотечного договору припиненим та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати зобов'язання, що виникли з іпотечного договору від 05 травня 2008 року, припиненими;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» здійснити визначені Законом України «Про іпотеку» дії з припинення іпотеки нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 загальною площею 45,90 кв.м, житловою площею 29,50 кв.м.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 05 травня 2008 року між ним та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» був укладений кредитний договір №08Ф-70, згідно з яким він отримав кредит у сумі 25000 доларів США, на строк до 10 травня 2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00% річних для споживчих цілей.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 08 травня 2008 року між ним та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» був укладений іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 45,90 кв.м, житловою площею 29,50 кв.м., яка належить йому на праві власності.

Вказував, що він свої зобов'язання перед банком виконав вчасно та належним чином, достроково повернувши всю суму кредиту, про що йому банком була видана відповідна довідка про відсутність кредитної заборгованості.

Зазначав, що у грудні 2014 року він отримав від банку листа, в якому АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» повідомляв про наявність у нього заборгованості за штрафними санкціями за порушення п.4.2.1 кредитного договору та п.4.2 іпотечного договору.

Вважає, що вказані вимоги банку є незаконними, оскільки останні не обґрунтовані ні нормами законодавства, ні умовами договорів, так як він має довідку про виплату кредиту у повному обсязі.

Вказував, що він неодноразово звертався до банку з вимогою надати нотаріусу повідомлення про зняття заборони відчуження предмету іпотеки та вчинити відповідні дії про зняття заборони відчуження, однак банк його вимоги ігнорував.

Посилаючись на те, що він свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, просив позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненими зобов'язання, що виникли з іпотечного договору, укладеного 05 травня 2008 року між Акціонерним банком «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_3

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» здійснити визначені Законом України «Про іпотеку» дії з припинення іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 загальною площею 45,90 кв.м, житловою площею 29,50 кв.м.

Стягнуто з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на користь ОСОБА_3 1280,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» Міхно С.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що оскаржуване рішення суду мотивовано тим, що позивач виконав свої зобов'язання перед банком за кредитним договором належним чином, однак вказане не відповідає дійсності та судом першої інстанції неправильно було застосовано ст.8 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст.589, 599 ЦК України.

Вказував, що за правилами ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Однак, ОСОБА_3 було порушено умови кредитного та іпотечного договорів, а саме останній не застрахував предмет іпотеки за період з 23 травня 2008 року по 10 грудня 2014 року, що є порушенням умов пунктів 4.2, 5.3.2 іпотечного договору та потягло за собою нарахування штрафу передбаченого п.8.1 іпотечного договору, тобто останнім не були виконані зобов'язання належним чином.

Зазначав, що на підтвердження наявності заборгованості представниками банку надавався до суду розрахунок, згідно якого станом на 23 серпня 2017 року заборгованість ОСОБА_3 становить 61655,44 грн. Однак, суд першої інстанції всупереч процесуальним нормам не дослідив вказаний розрахунок заборгованості, не надав оцінку складовим розрахунку, а взяв до уваги лише доводи сторони позивача.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належний чином повідомлені, а тому колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 травня 2008 року між ОСОБА_3 та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» був укладений кредитний договір №08Ф-70 (а.с.12-13).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору позичальник отримав грошові кошти у розмірі 25000,00 доларів США, на строк з 05 травня 2008 року по 10 травня 2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00% річних для споживчих цілей.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 08 травня 2008 року між ОСОБА_3 та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» був укладений іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 45,90 кв.м, житловою площею 29,50 кв.м., яка належить останньому на праві власності (а.с.6-11).

11 вересня 2008 року між АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та позивачем укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №08Ф-70 від 05 травня 2008 року, згідно з яким сторони погодили, що п.1.1 кредитного договору читати в наступній редакції: «банк відкриває позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитної заборгованості у розмірі 45000 долари США на строк з 05 травня 2008 року по 10 травня 2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00% річних для споживчих цілей» (а.с.14).

23 вересня 2008 року між АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №08Ф-70 від 05 травня 2008 року відповідно до якої у розрізі відкритої кредитної лінії банк надав позичальнику транш в сумі 21808,33 долари США (а.с.15).

24 квітня 2009 року між позивачем та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №08Ф-70 від 05 травня 2008 року згідно з умовами якої п.1.1 сторони погодили читати в наступній редакції: «на умовах визначених цим договором банк надає позичальнику грошові кошти у розмірі 40565,19 доларів США на строк з 05 травня 2008 року по 10 травня 2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00% річних для споживчих цілей» (а.с.16).

29 листопада 2010 року додатковою угодою №4 до кредитного договору №08Ф-70 від 05 травня 2008 року позивач та банк продовжили строк дії кредитного договору до 10 грудня 2014 року (а.с.17).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 достроково повернув всю суму кредиту, про що йому банком була видана відповідна довідка про відсутність кредитної заборгованості від 03 грудня 2013 року №2345д-010-05 (а.с.18).

Листом від 05 грудня 2014 року АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» повідомив позивача про наявність у нього заборгованості за штрафними санкціями за порушення п.4.2.1 кредитного договору та п.4.2 іпотечного договору (а.с.19).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що вказані вимоги банку є незаконними, оскільки останні не обґрунтовані ні нормами законодавства, ні умовами договорів, так як він має довідку про виплату кредиту у повному обсязі, а тому він звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» про визнання іпотечного договору припиненим та зобов'язання вчинити дії.

Так, згідно з ст.3 ЦПК України, у редакції кодексу 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідно до ст.11 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст.15 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Таким чином, поняття сторін у цивільному судочинстві пов'язане з поняттям суб'єктів спору про право, яке віднесено законом до юрисдикції загального суду.

Частина 1 ст.30 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов'язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов'язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов'язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 за захистом свого порушеного права звернувся до суду із позовом, у якому відповідачем вказав саме Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК».

У ході розгляду справи судом першої інстанції клопотань щодо заміни відповідача у даній справі, залучення співвідповідача стороною позивача не заявлялося, а відповідно судом не вирішувалося.

В суді апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що відповідачем у даній справі є не банк, як юридична особа, а відповідачем є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК». Також, вказав, що позовні вимоги до банку не пред'являються.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року № 45 «Про початок ліквідації ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» в Публічному акціонерному товаристві «БРОКБІЗНЕСБАНК» розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» з 11 червня 2014 року по 10 червня 2015 року включно.

Повідомлення про відкликання ліцензії та ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» із призначенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, офіційно оприлюднено у газетах «Урядовий кур'єр» (№106 (5235) від 14 червня 2014 року) та «Голос України» №113 (5863) від 14 червня 2014 року).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 21 травня 2015 року №103 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та продовжено строк повноважень Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до 10 червня 2016 року включно.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 02 червня 2016 року №896 продовжено ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» строком на два роки по 10 червня 2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 31 травня 2015 року № 2227 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговано усі повноваження ліквідатора АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Міхну Сергію Семеновичу з 06 червня 2017 року.

Так, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з ч.3 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до ч.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст.3 вищевказаного Закону, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у то господарському віданні. Фонд має печатки із зображенням Державного герба України із своїм найменуванням, веде облік і звітність відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону, тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Частиною 1 ст.36 Закону передбачено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з ч.1 ст.48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, повноваження органів управління банку.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами іпотечного договору є: ОСОБА_3 та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» - юридична особа, , однак позивач заявляє вимоги доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК», яка не є стороною вказаного договору, а є органом управління банком.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про припинення зобов'язання, що виникли з іпотечного договору, укладеного 05 травня 2008 року між АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_3, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що станом на дату ухвалення рішення ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК»не ліквідовано, а тому вимоги позивач про визнання зобов'язання, що виникли з іпотечного договору від 05 травня 2008 року, припиненими повинен був заявляти саме до Банку (який є стороною іпотечного договору), а не до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК», оскільки Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» не є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_3, так як вказана особа не приймала на себе будь-яких зобов'язань перед позивачем за іпотечним договором, за своїм статусом вона є лише ліквідатором АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК».

Отже, зазначене свідчить про те, що судом постановлено рішення, яке стосується прав та обов'язків ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», який станом на день ухвалення оскаржуваного рішення не ліквідований, однак останнього не було залучено до участі у справі, що свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

А тому, пред'явлення позову до неналежноговідповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки позовні вимоги про зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» здійснити визначені Законом України «Про іпотеку» дії з припинення іпотеки нерухомого майна є похідними від вимог про визнання зобов'язання, що виникли з іпотечного договору припиненими, а тому їх вирішення на даний час є передчасним.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 1408 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» Міхно Сергія Семеновича - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання іпотечного договору припиненим та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» судові витрати у розмірі 1408 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді