Справа № 463/104/17
Провадження № 2/463/281/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Винниківської міської ради, Відділу Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_3, третя особа Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» Львівська регіональна філія Львівський міський виробничий відділ про скасування державних актів на право приватної власності на землю та їх державної реєстрації, зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів з вимогами про скасування державного акту на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_4, серії НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1218 від 03.03.2000р. та його державної реєстрації; скасування Державного акту на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_3, серії НОМЕР_2 зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1557 від 18.12.2002р. та його державної реєстрації; зобов'язання відділу Держгеокадастру у Львівській області внести відповідні записи про скасування Державного акту серії НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1218 від 03.03.2000р. на ім'я ОСОБА_4, про скасування Державного акту серії НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1218 від 03.03.2000р. на ім'я ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що йому згідно рішення Винниківської міської ради м. Львова від 11.07.2013р. № 829 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку на АДРЕСА_1 в межах відводу попередніх років. Згідно матеріалів інвентаризації земельної ділянки, вказаних у технічному паспорті на індивідуальний житловий будинок від 05.01.2007р., за останнім обраховується 0,948 га земельної ділянки, з яких 0,530 га вказано як надлишки та зазначено конфігурацію земельної ділянки. Така земельна ділянка у аналогічній площі та конфігурації обліковується за позивачем з 1991р. та перебуває в його користуванні по даний час. Незважаючи на те, що у 1991р. за наслідками інвентаризації приймалось рішення «Про тимчасове долучення земель міськземфонду», а саме земельної ділянки в розмірі 530 кв.м., яка згідно довідки на ім'я голови Винниківської міської ради захоплена позивачем, така земельна ділянка у позивача не вилучалась та перебуває у його фактичному користуванні. Як наслідок, згідно рішення Винниківської міської ради № 342 від 11.10.1994р. на спірну земельну ділянку видано Державний акт на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_5, яка в подальшому, а саме 11.04.1998р. відчужила його ОСОБА_4 (державний акт на право приватної власності на землю № 1218 від 03.03.200р.), а той в свою чергу, 02.06.2000р. подарував її своєму сину - відповідачу ОСОБА_3, якому видано Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1557 від 18.12.2002р. Почавши оформляти технічну документацію із землеустрою з'ясував, що частина спірної земельної ділянки ОСОБА_3 згідно каталогів координат накладається на його земельну ділянку. В добровільному порядку не взмозі вирішити даний спір, оскільки необхідно виготовити нову документацію із землеустрою та внести зміни до каталогів координат, що відповідач відмовляється робити. Тому, просить в судовому порядку скасувати державні акти від 03.03.200р. та від 18.12.2002р., зобов'язавши відділ Держгеокадастру у Львівській області внести відповіді зміни про скасування державного акту від 03.03.2000р.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 02.02.2017р. вказаний позов залишено без руху, оскільки позивачем не додано документів на підтвердження сплати судового збору, а клопотання про звільнення від такої, яке подано разом з позовною заявою його автором не підписано.

Після усунення недоліків зазначених недоліків ухвалою судді від 06.02.2017р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Одночасно, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.02.2017р. звільнено позивача від сплати судового збору в розмірі 1920 грн. за пред'явлення згаданого позову.

В судовому засіданні представник позивача, повноваження якої підтверджуються ордером на ведення справи серії НОМЕР_3 - адвокат Проданець Л.В. позовні вимоги підтримала частково. Зокрема, вимоги про скасування державних актів з підстав, про які зазначено в позовній заяві. Крім того, додатково пояснила, що спірних 56 кв.м., які перейшли до ОСОБА_3 останній захопив самовільно. Що стосується вимоги про зобов'язання Відділу Держгеокадастру у Львівській області внести відповідні зміни про скасування державного акту від 03.03.2000р., її не підтримала, оскільки така вимога на даний час не актуальна, так як змінилася процедура внесення відповідних змін. Просить позов задовольнити. При цьому окремої заяви про залишення позову без розгляду в частині вимог, які не підтримуються або про відмову від позову в цій частині не подавала.

Представники відповідачів в останнє судове засідання не з'явились, хоча про дату, місце і час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. За погодженням з представником позивача суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності, що також не суперечить вимогам п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Винниківської міської ради № 829 від 11.07.2013р. (а.с.9) позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку на АДРЕСА_1 в межах відводу попередніх років.

Згідно відповіді ДП «Центр державного земельного кадастру» від 17.09.2013р. (а.с.11), земельна ділянка на АДРЕСА_2 накладається з земельною ділянкою на АДРЕСА_1 розмірами 30,00 м - 3,75 м; площею 0,00056 га.

На даний час власником земельної ділянки на АДРЕСА_2 площею 0,0600 га є відповідач ОСОБА_3, який набув таку земельну ділянку на підставі договору дарування від 02.06.2000р., що стверджується копією державного акту на земельну ділянку, яка долучена до матеріалів справи (а.с.14). Попереднім власником цієї земельної ділянки був ОСОБА_4, що стверджується копією державного акту від 03.03.2000р. (а.с.13), і який набув таку земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.1998р. (а.с.82-83).

Первинно, згідно рішення Виконавчого комітету Винниківської міської ради народних депутатів № 342 від 11.10.1994р. (а.с.85), земельна ділянка площею 0,0600 га на АДРЕСА_2 передана у власність гр. ОСОБА_5, про що остання 24.03.1998р. отримала державний акт на право приватної власності на землю (а.с.80-81).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною третьою статті 6 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Статтями 17, 18 ЗК України 1990 року визначався певний порядок та підстави надання громадянам у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 17 цього Кодексу, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

В свою чергу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів - ч. 1 ст. 23 ЗК України 1990 року.

За змістом ст. 3 ЗК України 1990 року повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві ради народних депутатів могли передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема, ст. ст. 17, 18 ЗК України 1990 року, який був чинним на момент передачі земельної ділянки з державної у приватну власність гр. ОСОБА_5 згідно рішення ВК ВМР від 11.10.1994р., і який також був чинним на момент відчуження цієї земельної ділянки ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.1998р. та в подальшому - відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 02.06.2000р.

Законність рішення ВК ВМР від 11.10.1994р. позивачем оскаржувалось в порядку адміністративного судочинства, і постановою Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2012р. (справа № 2-а/1312/169/2012), яка в цій частині залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду м. Львова від 16.04.2013р., в задоволенні такої вимоги відмовлено. Тобто, рішення органу місцевого самоврядування від 11.10.1994р., за яким первинним власником цієї земельної ділянки стала ОСОБА_5 і на підставі якого остання відчужила її в користь ОСОБА_4 - батька відповідача, на даний час є чинним та у встановленому законом порядку не скасованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЗК України 1990 року, купівля-продаж, дарування, застава, самовільний обмін земельних ділянок землекористувачами, в тому числі орендарями, а також угоди, укладені власниками землі з порушенням установленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, є недійсними.

З огляду на викладене, та беручи до уваги той факт, що первинно земельна ділянка, на підставі якої видано державний акт перейшла з державної у приватну власність на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке на даний час є дійсним, і в подальшому, право власності на неї переходило на підставі також дійсних цивільно-правових угод, підстав для скасування державних актів суд не вбачає.

Більше того, питання про скасування державного акту від 18.12.2002р., в тому числі з тих підстав, що земельні ділянки накладаються між собою було предметом розгляду у цивільній справі № 2/463/284/14 за позовом ОСОБА_2 до Винниківської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування Державного акту, зобов'язання до вчинення дій.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.05.2014р., яке набрало законної сили і яке в касаційному порядку не переглядалось, в задоволенні такого позову відмовлено.

ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (п. п. 33, 34) вкотре повторив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду.

У справі яка розглядається задоволення позовних вимог суперечитиме принципу юридичної визначеності, адже по суті, це буде ототожнюватись із зміною, а можливо із скасуванням рішення Апеляційного суду Львівської області від 19.05.2014р., де суд апеляційної інстанції, даючи правову оцінку накладенню земельних ділянок визнав недостатньою таку обставину як для скасування державного акту від 18.12.2002р., так і для зменшення площі земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 на 0,0056 га, обґрунтовуючи свій висновок наявністю не скасованого рішення від 11.10.1994р. та дійсністю цивільно-правових угод - договору купівлі продажу від 11.04.1998р. та договору дарування від 02.06.2000р.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, позов в цілому належить залишити без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 3, 6, 17, 18, 22, 23, 114 ЗК України 1990 року, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Винниківської міської ради (м. Львів-Винники, вул. Галицька, 20), Відділу Держгеокадастру у Львівській області (м. Львів, вул. Донецька, 3), ОСОБА_3 (АДРЕСА_3), третя особа Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» Львівська регіональна філія Львівський міський виробничий відділ (м. Львів, вул. Липинського, 36) про скасування державних актів на право приватної власності на землю та їх державної реєстрації, зобов'язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 26.01.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.