АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/923/18 Головуючий у 1 інстанції - Арапіна Н.Є.
Унікальний №755/6789/16-ц Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» (далі - ПАТ «Укргазпромбанк») і, керуючись ст.ст.116 КЗпП, просив ухвалити рішення, яким стягнути на свою користь з відповідача невиплачену при звільненні 20.08.2015 року заробітну плату у сумі 1.222.738 грн.51 коп., за період з 01.05.2014 року по 08.04.2015 року.

Послався на те, що він, згідно письмового трудового договору від 24.04.2014 року укладеного між ним та ПАТ «Укргазпромбанк» в особі в.о. голови Правління Костюкова В.О., з 24.04.2014 року виконував трудові обов»язки голови Наглядової ради ПАТ «Укргазпромбанк» з місячним окладом 120.000 грн.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №70 від 07.04.2015 року, починаючи з 08.04.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Укргазпромбанк» із ринку надання банківських послуг шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Отже, починаючи з 08.04.2015року діяльність ПАТ «Укргазпромбанк» здійснюється згідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до п.1 ст.36 цього Закону з дня початку процедури виведення банку з ринку банківських послуг призупиняються всі повноваження органів управління Банку (загальних зборів, спостережної ради та правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. У зв»язку з цим, з 08.04.2015 року позивачу було встановлено винагороду в розмірі 4.000 грн. на місяць, а 12.06.2015 року на виконання Наказу від 10.06.2015 року за №137-к позивача було офіційно попереджено, що його посада буде скорочена. 20.08.2015 року позивач був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП.

Оскільки, як вважав позивач, на день звільнення йому не була виплачена заробітна плата у сумі 1.222.738 грн.51 коп., за період його роботи з 01.05.2014 року по 08.04.2015 рік, просив задовольнити позов.

Як на доказ обґрунтованості своїх вимог послався на письмовий трудовий договір від 24.04.2014 року, яким передбачений позивачу місячний оклад у розмірі 120.000 грн., а також на довідку ПАТ«Укргазпромбанк» від 18.02.2015 року за підписом головного бухгалтера ПАТ «Укргазпромбанк» про те, що станом на 01.02.2015 року заборгованість банку перед позивачем склала 950.738 грн.51 коп.

В запереченні на позовну заяву відповідач керувався статтями 45, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до яких Фонд гарантування вкладів фізичних осіб припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію Банку. При цьому, будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

А, оскільки, на думку відповідача, після опублікування цих відомостей 19.09.2015 року у газеті «Голос України» позивач, як кредитор Банку (в розумінні ст.2 зазначеного Закону), не звертався до Фонду з вимогою про виплату йому заборгованої заробітної плати, його позовні вимоги не підлягають задоволенню /а.с.133-135/.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017 року у позові відмовлено/а.с.227-230/.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції послався на те, що позивач не навів суду доказів заборгованості відповідача перед ним по заробітній платі.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі /а.с.232-235/.

Скаржник в апеляційній скарзі послався на те, що судом не були витребувані докази з державної фіскальної служби України для встановлення повних обставин справи: довідку про суми нарахованої заробітної плати (форма додаток 4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування) ПАТ«Укргазпромбанк» та довідку розрахунків сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь фізичних осіб, і сум, утриманих з них податків (форма 1-ДФ) ПАТ«Укргазпромбанк».

На думку скаржника, суд також не встановив на яких підставах позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2, у відповідності до письмового трудового договору від 24.04.2014 року, укладеного між ним та ПАТ «Укргазпромбанк» в особі в.о. голови Правління Костюкова В.О., з 24.04.2014 року виконував трудові обов»язки голови Наглядової ради ПАТ «Укргазпромбанк» з місячним окладом 120.000 грн./а.с.4/.

Згідно постанови Правління НБУ №217 від 07.04.2015 року ПАТ «Укргазпромбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв»язку з чим, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №70 від 07.04.2015 року, починаючи з 08.04.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Укргазпромбанк» із ринку банківських послуг шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації /а.с.33, 136-137, 138-139, 140, 141, 31, 32/.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України від 23 лютого 2012 р. N 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 3 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку.

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема:

- вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

- укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи;

- залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством.

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право: призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов'язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю; здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом (частина 3 статті 37 Закону).

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (пункт 1 частини 4 статті 37 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, повноваження органів управління банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; здійснює повноваження, що визначені частиною 2статті 37 цього Закону.

Наведене дає підстави для висновку, що уповноважена особа Фонду з дня початку процедури ліквідації банку набуває повноважень органів управління та контролю неплатоспроможного банку, тобто крім повноважень, визначених Законом, уповноважена особа Фонду здійснює повноваження керівництва банку, а відтак наділена правом видачі та підписання наказів про звільнення, вчинення від імені банку, як юридичної особи дій представництва його (банку) інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов'язок з виплати заробітної плати, а відтак і здійснення остаточного розрахунку при звільненні Законом покладено на ПАТ «Укргазпромбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк», який є належним відповідачем за заявленими вимогами.

Починаючи з 08.04.2015 року, згідно наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укргазпромбанк», позивачу було встановлено місячний посадовий оклад в розмірі 4.000 грн. /а.с.28/.

А, згідно Повідомлення від 12.06.2015 року, на виконання Наказу за №137-к від 10.06.2015 року Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укргазпромбанк» позивача офіційно повідомлено про скорочення з 20.08.2015року його посади голови Наглядової ради ПАТ «Укргазпромбанк» /а.с.31, 32/.

20.08.2015 року позивач був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Оскільки, як вважав позивач, на день звільнення йому не була виплачена заробітна плата у сумі 1.222.738 грн.51 коп., за період його роботи з 01.05.2014 року по 08.04.2015 рік, із розрахунку 120.000 грн. на місяць, просив задовольнити позов.

Як стверджував позивач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, належну йому щомісячну заробітну плату у розмірі 120.000 грн., він не отримував і не цікавився, чи нараховувалась вона взагалі, оскільки був впевнений, що ця заробітна плата перераховувалась на його банківський рахунок, номер якого він назвати не може. Отримувати цю заробітну плату, як в день звільнення, так і пізніше, він не намагався, оскільки він не потребував цих грошей, так як має «хорошу депутатську пенсію» та інші джерела доходів. Про те, що йому не нараховувалась указана заробітна плата він дізнався лише у 2016 році, після чого звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи,організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В судовому засіданні представник ПАТ «Укргазпромбанк» підтвердив свою думку, викладену в запереченні на позовну заяву ОСОБА_2, згідно якої позивач не звернувся своєчасно до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з акцептованою вимогою про виплату йому, як кредитору Банку, що ліквідовується, заборгованості по заробітній платі, у зв»язку з чим, на думку відповідача, в силу ст.ст. 45, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», його вимоги вважаються погашеними.

Крім того, відповідач заперечує наявність у нього заборгованості перед позивачем, оскільки із бухгалтерської документації, що залишена попереднім керівництвом банку - відсутні відповідні докази, тобто, нарахування позивачу заробітної плати за спірний період у вище зазначеному розмірі.

Так, із довідки за №974/17-2 від 16.06.2017 року виданою на адресу суду Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Укргазпромбанк» та Головного бухгалтера ПАТ «Укргазпромбанк», встановлено, що у Банка відсутні розрахункові документи, що підтверджують заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2, оскільки за період з травня 2014 року по березень 2015 року основна заробітна плата ОСОБА_2 не нараховувалась та не виплачувалась. У цей період ОСОБА_2 здійснювались лише нарахування за невідпрацьований час, а саме оплата щорічної відпустки у травні 2014 року, липні 2014 року та оплата додаткової відпустки, що нараховувалася відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у вересні 2014 року /а.с.156/.

А, згідно довідки №693/17-2 від 27.07.2017 року, виданою на адресу суду Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Укргазпромбанк» та Головного бухгалтера ПАТ «Укргазпромбанк», слідує, що станом на 28.04.2017 року на балансі банку не обліковується кредиторська заборгованість банку за заробітною платою ОСОБА_2 /а.с.143/.

Із розрахункових листків за період з травня 2014 року по березень 2015 року виданих Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Укргазпромбанк» встановлено, що заробітна плата в указаний період позивачу бухгалтерією банку не нараховувалась /а.с.157-168/.

При цьому, будь-яких доказів нарахування позивачу заробітної плати за спірний період, та виконання ним будь-якої роботи на посаді керівника наглядової ради у Банку, позивач суду не навів.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Довідку від 18.02.2015 року, за підписом головного бухгалтера ПАТ «Укргазпромбанк», на яку посилається позивач, як на підтвердження того, що сума несплаченої заробітної плати позивачу, за період з 01.05.2014 року, складає 950.738,51 грн., колегія суддів розцінює критично і не надає їй доказового значення, оскільки указана довідка виготовлена не на бланку Банку, видана без номера, без підпису Голови правління Банку. При цьому, головний бухгалтер зазначив, що указана заборгованість не виплачена, хоча, як за твердженням позивача у нього був власний рахунок у Банку, куди фактично заробітна плата і повинна була перераховуватись, а не виплачуватись. Тобто, має місце протиріччя між указаним доказом, та поясненнями позивача у судовому засіданні /а.с.30/.

Також, указана довідка головного бухгалтера свідчить, що невиплачена позивачу заробітна плата у сумі 950.738,51 грн. бухгалтерією не нараховувалась, оскільки із змісту цієї довідки слідує, що податки та обов»язкові платежі до бюджету із цієї заборгованої суми не відраховувались.

Із інформації Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м.Києва, яку позивач в апеляційній скарзі просив витребувати для дослідження, слідує, що заробітна плата позивачу за спірний період не нараховувалась, а зазначені у цій інформації виплати, як «заробітна плата», становлять виплату позивачу за попередній період - відпускних та чорнобильських виплат, що узгоджується з дослідженими вище судом розрахункових листків за період з травня 2014 року по березень 2015 року, виданих суду Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб /а.с.220-223/.

Відповідно до ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 141, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26 січня 2018 року.

Головуючий

Судді