АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/4197/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Белоконна І.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/964/2018 Доповідач - Музичко С.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року Апеляційний суд м.Києва у складі:

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_8

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 01 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задоволено.

Визнано неповнолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_9

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що права неповнолітньої дитини ним не порушуються, оскільки ним не заявлено вимог стосовно відчуження нерухомого майна, а предметом спору у даній справі є право користування майном.

Зазначає, що законодавством не передбачено здійснення контролю органом опіки і піклування за прийняттям рішень про визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, так як даний контроль здійснюється при відчуженні жилих приміщень і купівлі нових.

Також посилається на те, що матері неповнолітньої дитини належить на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, де вони проживають. При цьому, неповнолітня дитина проживає з матір'ю з літа 2013 року.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній доводів.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення першої інстанції залишити без змін.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, належним чином повідомлена про місце і час судового засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання малолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки відсутній дозвіл Служби у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про можливість визнання малолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 02.12.2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2012 року, було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6

ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_2, що підтверджується ордером на жиле приміщення № 89 серія К від 09 березня 1988 року, виданим Виконавчим комітетом Київської міської Ради народних депутатів (а.с.5).

Згідно довідки по формі 3 № 88/1008 від 04 березня 2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.6).

Відповідно до ст.107 ЖК УРСР, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

У відповідності до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач мав надати суду докази того, що ОСОБА_4 вибула з місця проживання за адресою: АДРЕСА_11 на постійне місце проживання в житлове приміщення за іншою адресою.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами мати неповнолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 2012 року припинили проживати в квартирі, наймачем якої є ОСОБА_2, у зв'язку з розірванням шлюбу між сторонами.

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м.Києва від 24.03.2016 року №16-16, наданої позивачем, дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, лікарями КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» на даний час не спостерігається та на диспансерному обліку не перебуває. З 2013 року дитина вибула в Печерський район (а.с.10).

Згідно з довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Солом'янського району м. Києва від 11.01.2018 року №01-24/36, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_10 з 19.03.2015 року перебуває на обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», амбулаторія №10, дільничий лікар-педіатр ОСОБА_7

З відомостей зазначених у довідці Середньої загальноосвітньої школи №74 м.Києва Київської міської ради від 21.12.2017 року №355, слідує, що школа не має повноважень вимагати від батьків довідок з місця реєстрації чи проживання. Разом з тим, зі слів батьків станом на вересень 2017 року місце проживання та місце реєстрації ОСОБА_4 зазначено АДРЕСА_4.

Надані позивачем довідки не містять достовірну інформацію щодо постійного місця проживання неповнолітньої, а також є суперечливими за своїм змістом.

У відповідності до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення зазначених вимог позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження того, що його донька вибула з житлового приміщення на постійне місце проживання за іншою адресою, тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 втратила право користування жилим приміщенням, в якому вона зареєстрована.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного,інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

А отже обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто на батьків.

Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення.

Згідно із ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає.

Мати неповнолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_5 разом зі своїми батьками приватизувала чотирьохкімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_5 та є власником 1/3 її частини.

Проте, мати ОСОБА_4 ОСОБА_5, з якою на даний час проживає дитина не має зареєстрованого місця проживання, що підтверджується її паспортом (а.с.19).

Твердження апеляційної скарги про те, що права неповнолітньої дитини визнанням її такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням не порушуються, є безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 4 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року визначено, що дитині належить право на відповідне житло.

Як пояснила ОСОБА_5, вона з донькою не має можливості користуватися спірним житлом, оскільки позивач чинить доньці перешкоди у відвідуванні квартири та що у зв'язку з розірванням шлюбу вона із донькою виселилися та проживає за іншою адресою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_3. до ОСОБА_2, третя особа: Київська міська рада, про визнання права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_6, відмовлено.

Поважність причини відсутності неповнолітньої дитини за місцем своєї реєстрації пов'язана з розірванням шлюбу між батьками. Місце проживання малолітньої визначають батьки і вона змушена проживати з матір'ю за іншою адресою, не користується квартирою позивача не за власним бажанням. Отже, визнання неповнолітньої дитини такою, що позбавлена права користування житловим приміщенням позбавить її права на житло.

Крім того, позивач не обґрунтував яким чином реєстрація неповнолітньої доньки перешкоджає йому в реалізації свого права користування квартирою.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильність висновків суду першої інстанції, що підставою для відмови в задоволенні позову є відсутність у позивача дозволу Служби у справах дітей на звернення з позовом про визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право користування житлом, оскільки законодавством не передбачено відповідних на це повноважень.

Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Постановою Кабінету Міністрів України №1068 від 30.08.2007 року «Про затвердження типових положень про службу у справах дітей» затверджено типові положення про службу у справах дітей, які не містять повноважень служби про надання дозволу при вирішенні питань про визнання неповнолітньої особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді