АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 758/3611/16-ц Головуючий у 1-й інстанціїсуддя: Декаленко В.С.

18 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Семенюк Т.А., Прокопчук Н.О.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року в справі за клопотанням ОСОБА_3 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ахалкаласького районного суду Грузії про стягнення аліментів з ОСОБА_2,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_3звернулася до суду із клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ахалкалакського районного суду Грузії від 05.06.2013 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 600 ларі.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.02.2017 клопотання ОСОБА_3 задоволено. Визнано та надано дозвіл на виконання на території України рішення Ахалкалакського районного суду Грузії від 05.06.2013 по справі №2/158-12 про покладання на відповідача ОСОБА_2 обов'язки по сплаті аліментів на користь неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 ларі, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день постановлення ухвали становить 6 000 грн. 56 коп., щомісячно з 13.09.2012 до настання повноліття доньки та про покладання на ОСОБА_2 обов'язки по сплаті 50 ларі, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день постановлення ухвали становить 500 грн. 05 коп. на користь ОСОБА_3 для відшкодування попередньо оплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження доказів та їх оцінка.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1099/2018
В обґрунтування своїх доводів вказує, що судову повістку про розгляд справи в Ахалкалакському районному суді Грузії в травні 2013 року не отримував, оскільки з 2008 року постійно проживає на території України, а тому не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Зазначив, що до клопотання не було долучено належних доказів, передбачених цивільно-процесуальним законодавством. Посилається на незабезпечення судом першої інстанції справедливості судових процедур та обмеження боржника відстоювати свою позицію у справі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 просила задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав.

Заявник належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, але в судове засідання не з'явився, з невідомих для суду обставин. На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про задоволення вищезгаданої заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вона є обґрунтованою та стороною подані усі необхідні матеріали для задоволення зазначеного клопотання.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21.03.2016 до суду від Головного управління юстиції в м. Києві надійшло клопотання ОСОБА_3 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ахалкалакського районного суду Грузії про стягнення аліментів з ОСОБА_2 (а. с. 1-2).

Відповідно до клопотання ОСОБА_3та доданих до нього документів у провадженні Ахалкалакського районного суду Грузії перебувала справа № 2/158-12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та покладання обов'язку по сплаті аліментів. За наслідками розгляду, якого 05.06.2013 ухвалено заочне рішення, яким зокрема покладено на відповідача ОСОБА_2 обов'язок по сплаті аліментів на користь неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 600 (шістсот) ларі щомісячно з 13.09.2012 до настання повноліття доньки (а. с. 11-16).

Згідно Довідки Ахалкалакського районного суду Грузії, ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд вищезгаданої справи, а також про ухвалення судом заочного рішення, з урахуванням чого вказане рішення набрало законної сили (а. с. 31). 12.06.2013 Ахалкалакським районним судом Грузії на виконання вищезазначеного рішення в частині покладання на ОСОБА_2 обов'язку по сплаті аліментів та попередньо оплаченого судового збору, було видано виконавчий лист, який відповідно до Довідки Міністерства юстиції Грузії Національного бюро виконання від 31.10.2013 на території Грузії не виконувався (а. с. 18, 24).

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 звернулася із відповідним клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ахалкалакського районного суду Грузії про стягнення аліментів з ОСОБА_2

Згідно з ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 393 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

22.01.1993 в Мінську (Республіка Білорусь) в рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція).

10.11.1994 Верховною Радою України ратифіковано дану Конвенцію та 14.07.1995 вона набула чинності для України.

Відповідно до ст. 51 зазначеної Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань (далі - рішень).

Статтею 53 Конвенції передбачено, що клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й до суду, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

Згідно зі ст. 394 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім'я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 53 Конвенції до клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

За наведеного, 22.01.1993 була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, Договірними Сторонами якої, зокрема є Україна та Грузія, тому наявні правові підстави для розгляду клопотання ОСОБА_3 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ахалкалакського районного суду Грузії від 05.06.2013 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 600 ларі.

Вищевказаними нормами права встановлені вимоги до клопотання та перелік необхідних документів, які додаються до нього.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 клопотання подане в суд належною особою, яке відповідає вимогам щодо форми й змісту та до нього додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 54 Конвенції клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання.

Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Згідно з ст. 396 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до ст. 22 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, ратифікованої Україною 11.01.2013 у визнанні та виконанні рішення може бути відмовлено, якщо: a) визнання та виконання рішення є очевидно несумісним з основами правопорядку («ordre public») запитуваної держави; b) рішення було отримано шляхом шахрайства у зв'язку з процесуальними питаннями; c) провадження між тими самими сторонами про той самий предмет триває в органі запитуваної держави, і таке провадження було розпочато раніше; d) рішення є несумісним з рішенням, винесеним між тими самими сторонами та про той самий предмет або в запитуваній державі, або в іншій державі, якщо це останнє рішення відповідає умовам, необхідним для визнання та виконання в запитуваній державі; e) у справі, у якій відповідач або не з'явився, або не був представлений у провадженні в державі походження: i) коли закон держави походження передбачає повідомлення про провадження, відповідач не був належним чином повідомлений про провадження та не мав можливості бути заслуханим або коли закон держави походження не передбачає повідомлення про провадження, відповідач не був належним чином повідомлений про рішення та не мав можливості оскаржити або подати апеляцію на підставі неправильного встановлення обставин справи та застосування закону, або f) рішення було прийнято в порушення статті 18.

При розгляді справи, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій не встановлено правових підстав для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ахалкалакського районного суду Грузії від 05.06.2013 про стягнення аліментів відповідно до законодавства України.

Таким чином, судом першої інстанції в повному обсязі досліджені матеріали справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що до клопотання не було долучено належних доказів, передбачених цивільно-процесуальним законодавством не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на незабезпечення судом першої інстанції справедливості судових процедур та обмеження боржника відстоювати свою позицію у справі також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки в суді апеляційної інстанції скаржник не надав доказів на підтвердження своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судову повістку про розгляд справи в Ахалкалакському районному суді Грузії в травні 2013 року відповідач не отримував є необґрунтованими, оскільки дане питання досліджувалось як при розгляді справи першої, так і апеляційної інстанції й не знайшло свого підтвердження та спростовується матеріалами справи.

За наведеного, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ахалкалакського районного суду Грузії правильними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст Постанови складено 23.01.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк