Постанова

Іменем України

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 396/1781/15-ц

провадження № 61-1680св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі - ОСОБА_4, Новоукраїнська міська рада Кіровоградської області,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

представники Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області - Чередніченко ЛюдмилаВолодимирівна, Коробов Анатолій Олександрович, Драган Оксана Григорівна,

третя особа - Державне підприємство «Кіровогорадський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у складі судді Шепетько В. І. від 6 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Фомічова С. Є., Голованя А. М., Письменного О. А. від 6 липня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_2, з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, третя особа - Державне підприємство «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі - ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити дії.

6 червня 2016 року представник позивача ОСОБА_3 подала до суду письмову заяву, в якій просила залишити без розгляду подану позовну заяву, посилаючись на те, що позивач бажає звернутися до суду з іншим позовом, змінивши предмет і підстави позову та сторін.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 уважав за можливе задовольнити заяву про залишення позову без розгляду та просив під час ухвалення судового рішення за цією заявою стягнути з позивача на користь своєї довірительки понесені нею витрати на правову допомогу під час розгляду цієї цивільної справи в сумі 3 тис. 500 грн.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 6 червня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, третя особа - ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити дії залишено без розгляду; стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 3 тис. 500 грн.

Стягуючи на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що дії позивачки зі звернення до суду з позовом у цій справі та його розгляду були необгрунтованими, що є підставою для відшкодування витрат у розмірі 3 тис. 500 грн на підставі пункту 5.1 договору про надання правової допомоги, згідно з яким за надання правової допомоги ОСОБА_4 зобов'язується сплатити гонорар за домовленістю, який був сплачений нею 6 червня 2016 року в сумі 3 тис. 500 грн, що підтверджується розрахунковою квитанцією та актом прийому-передачі виконаних робіт з надання правової допомоги в цивільній справі № 396/1781/15-ц.

На зазначену ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційна скаргу, в якій вказала, що вона не згодна з цією ухвалою в частині стягнення з неї витрат на користь ОСОБА_4 на правову допомогу в розмірі 3 тис. 500 грн.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 6 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постановляючи ухвалу в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що згідно з розрахунковою квитанцією та актом прийому-передачі виконаних робіт з надання правової допомоги в цивільній справі № 396/1781/15-ц відповідачка сплатила адвокатові за надання правової допомоги саме 3 тис. 500 грн, які слід стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, оскільки дії позивачки з подання позову в цій справі та його розгляду були необґрунтованими.

У липні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані ухвали в частині стягнення з неї витрат на правову допомогу.

Касаційна скарга мотивована тим, що дії позивача в цій справі були обґрунтованими, а розмір витрат на правову допомогу - не доведений.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 89 ЦПК України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Таким чином, висновок судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в сумі 3 тис. 500 грн є помилковим, оскільки ОСОБА_2, вчиняючи дії в межах цієї цивільної справи, здійснювала своє конституційне право на судовий захист.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 6 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 6 липня 2016 року в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 3 тис. 500 грнскасувати.

У компенсації витрат ОСОБА_4 на правову допомогу відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк