Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/2058/17 Головуючий у 1 інстанції Полянчук Б.І.
Провадження № 22-ц/778/572/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

при секретарі Книш С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди.
В позові зазначав, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 30.10.1982 року по 11.11.1984 рік. При виконанні службового обов`язку в ДРА, внаслідок підриві на міні, отримав контузію головного мозку, поранення голови, спини, грудей та кінцівок, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 2640/ж від 07.11.2016 року, виданим Київським міським клінічним бюро СМЕ, згідно якого рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих під час виконання бойових дій у 1984 році. Витягом Центральної військово-лікарської комісії МО України № 4749 від 17.11.2016 року встановлено, що «стійкі залишкові явища перенесеної контузії ЗЧМТ у вигляді після травматичної, гіпертонічної та дисциркуляторної енцефалопатії II ст. прогресуючий, кризовий перебіг, з двобічною пірамідною симптоматикою, мне стичним зниженням, вегето-судинною дисфункцією, мнестичним зниженням, емоційно вольовою нестійкістю.
Післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворогіпертензивним синдромом, вираженим вести було-атактичним синдромом, стійко вираженим цефалічним синдром, центральною вестибулярною дисфункцією II ст., стійко-вираженим цефалічним синдромом. ІХС, дифузний кардіосклероз, СНІІ-А. Ангіопатія сітківки обох очей. Розповсюджений остеохондроз хребта. Поранення, контузія, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії. Після перенесеної контузії під час проходження військової служби, його постійно турбують, головні болі, які підсилюються при зміні погоди, фізичному навантаженні, запаморочення, похитування при ході, значне погіршення пам`яті, зниження слуху, працездатності, дратівливості, порушення сну, загальну різку слабість. Також турбують болі в хребті, а саме шийного та поперекового відділу, внаслідок чого він не може нормально спати. У зв`язку з травмою, отриманою під час проходження військової служби, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Оцінюючи розмір моральної шкоди виходив із тривалості та глибини душевних страждань, чисельності негативних наслідків, що викликані травмою, а також з фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я, оскільки ушкодження він зазнав проходячи військову службу в ДРА в 1984 році, саме з цієї дати він і отримав травми, які завдали великої шкоди його здоров`ю, фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей. Після чисельних лікувань стан здоров`я не покращився. Він є інвалідом війни З групи. Встановлення групи пов`язано з виконанням обов`язків військової служби. Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв підтверджується, що контузія головного мозку та поранення як їх наслідки, це травми, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. Він витратив значні кошти на отримання послуг, які були взяті з сімейного бюджету та витрачені не на родину, а на поновлення прав.
Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з Міністерства оборони України на свою користь 100 000,00 грн. моральної шкоди.
Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою.

Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що згідно військового квитка серія НОМЕР_1 та довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 проходив військову службу на території Афганістану (ДРА) в період з 30.10.1982 року по 11.11.1984 року.

Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро СМЕ № 2640/ж від 07.11.2016 року рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1984 році.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв МО України №4749 від 17.11.2016 року множинні вогнепальні осколкові поранення голови та верхніх кінцівок (контузія головного мозку 1984 р.) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1964 року народження, наслідком яких стали множинні рубці в анатомічних ділянках, зазначених у висновку фахівця спеціаліста з питань СМЕ Київського міського клінічного бюро СМЕ №2640/ж від 07.11.2016 року, що в подальшому призвело до розвитку захворювань, як наслідку перенесеної контузії: «стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (контузії головного мозку 1984 р.) у вигляді післятравматичної, гіпертонічної та дисциркуляторної енцефалопатії II ст., прогресуючий кризовий перебіг, з двобічною пірамідною симптоматикою, мнестичним зниженням, вегето-судинною дисфункцією, емоційно-вольовою нестійкістю. Післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворно-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним, синдромом-центральною вестибулярною дисфункцією II ст., стійко-вираженим цефалічним синдромом. ІХС, дифузний кардіосклероз, СНІІ-А. Ангіопатія сітківки обох очей. Розповсюджений остеохондроз хребта», що підтверджується медичними документами, - поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Захворювання позивача та проходження лікування підтверджуються також виписками із медичних карт стаціонарного хворого та консультативними висновками.

Згідно довідки серії АВ №0823120 від 07.03.2017 року та посвідчення серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Ураховуючи викладене, суд врахував всі вимоги закону, належним чином дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, на що суд дав належну оцінку їх доводам.

Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, в зв`язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону на час вирішення спору) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону на час вирішення спору) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України (в редакції закону на час вирішення спору) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться і в ст.ст. 12 ч. 3, 13 ч. 1, 81, 82 ЦПК України, який набрав чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя.

Крім того, у ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2017 рокуу цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.01.2018 року.

Головуючий:

Судді: