Постанова

Іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа № 242/2900/15-ц

провадження № 61-777 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет»,

представники відповідача: Ташлицька Наталія Миколаївна, Гончарова Жанна Вячеславівна, Доценко Максим Олександрович,

відповідач - Міністерство освіти і науки України,

представники відповідача: Остапенко Юлія Олександрівна, Зеленко Дмитро Сергійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Постолової В. Г., Канурної О. Д., Санікової О. С., від 24 листопада 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (далі - ДВНЗ «Донецький національний технічний університет»), Міністерства освіти і науки України про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання незаконним припинення трудового договору, зобов'язання виконати певні дії по відновленню трудових правовідносин, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував з ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» у трудових відносинах, що підтверджується записами у трудовій книжці. Починаючи з червня - липня 2014 року, відповідачем заробітна плата нараховувалась, але не виплачувалась.

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 3 жовтня 2014 року № 1129 до завершення збройного конфлікту на території м. Донецька ДВНЗ «Донецький національний технічний університет»проводить свою освітню діяльність (згідно з наявною ліцензією на освітню діяльність та сертифікатами про акредитацію) на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету та розміщується за адресою: м. Красноармійськ, пл. Шибакова, 2.

Вважав, що з вини ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» він позбавлений можливості виконувати трудові обов'язки за новим територіальним розміщенням навчального закладу у м. Красноармійську Донецької області. Крім того, внаслідок бездіяльності Міністерства освіти і науки Українита відсутності належного контролю за виконанням вищевказаного наказу недотримано вимоги трудового законодавства про оплату праці.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконними рішення, дії та бездіяльність ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» щодо припинення трудових відносин у зв'язку з переміщенням в інший населений пункт; зобов'язати відповідачів виконати певні дії по відновленню трудових відносин та поновленню на роботі; стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість із заробітної плати та іншим грошовим нарахуванням у розмірі 14 771 грн 19 коп., компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 6 880 грн 52 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку, розраховуючи з дня припинення трудових відносин і 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 5 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що з метою забезпечення оперативного інформування працівників і студентів, аспірантів та докторантів ДВНЗ «Донецький національний технічний університет», з усіх питань, що стосуються тимчасового переведення університету, відповідачем на офіційному веб-сайті було розміщено відповідну інформацію та запропоновано працівникам, студентам, аспірантам, докторантам заповнити реєстраційну заяву через мережу Інтернет або у інший доступний спосіб повідомити про продовження роботи в системі освіти України. Проте позивач не висловив свій намір працювати в ДВНЗ «Донецький національний технічний університет», не надав заяву про працевлаштування, не уклав трудовий договір, ним не доведено, що трудові відносини з ним припинено, а також те, що він продовжує працювати в університеті.

При цьому якщо між сторонами не укладено трудового договору безпідставними є вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Також позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди з вини відповідачів.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що позивач перебував у трудових відносинах з ДВНЗ «Донецький національний технічний університет», проте не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження припинення з останнім трудового договору та не виплати йому заробітної плати за липень - вересень 2014 року, оскільки заробітна плата перераховувалась і виплачувалась через банк, а такі документи залишені у приміщенні університету у м. Донецьку, тобто на непідконтрольній Україні території.

9 грудня 2016 рокуОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, дослідивши копію його трудової книжки та відомості з Пенсійного фонду України за формою ОК-5, дійшов висновку про наявність у спірний період трудових відносин з ДВНЗ «Донецький національний технічний університет», однак не дослідив причини й обставини фактичного припинення трудових відносин після 3 жовтня 2014 року та не видання наказу про звільнення на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України з проведенням повного розрахунку.

30 січня 2017 року ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначив, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, оскільки позивач працював в університеті, однак після його переміщення в іншу місцевість не переїхав і до даного часу не звільнений у встановленому законом порядку. Документи про виплату позивачу заробітної плати залишились у приміщеннях університету у м. Донецьку.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України та частиною першою статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 3 жовтня 2014 року № 1129 «Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті», враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію на Сході України та продовження збройного конфлікту на території м. Донецька, з метою збереження життя та здоров'я громадян України, а також забезпечення конституційного права кожного на належні, безпечні і здорові умови праці (у тому числі навчання), на заробітну плату, не нижче від визначеної законом встановлено, що до завершення збройного конфлікту на території м. Донецька Донецький національний технічний університет проводить свою діяльність на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету та розміщується за адресою: м. Красноармійськ, пл. Шибанкова, 2. Виконуючому обов'язки ректора Донецького національного технічного університету в оперативному порядку вирішувати всі питання забезпечення початку нового 2014/2015 навчального року на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету, починаючи з 3 листопада 2014 року, забезпечити оперативне інформування працівників і студентів Донецького національного технічного університету з усіх питань, що стосуються тимчасового переведення університету, організації освітнього процесу, забезпечення місцем проживання (гуртожитками), тощо.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 17 жовтня 2014 року № 1174 затверджено зміни до Статуту ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» та пункт 1.2 розділу I Статуту викладено у новій редакції: Місцезнаходження Донецького національного технічного університету: 85300, Донецька область, місто Красноармійськ, площа Шибанкова, 2, телефон/факс 2-03-09, e-mail: .

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДВНЗ «Донецький національний технічний університет», після переміщення університету в іншу місцевість не переїхав.

Позивач не надав доказів припинення з ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» трудових відносин, тому вимоги щодо припинення трудового договору та відновлення трудових правовідносин є передчасними.

Також позивачем не надано докази на підтвердження наявності заборгованості із заробітної плати за липень - вересень 2014 року.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам.

За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Згідно з частинами першою, восьмою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Частиною другою статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

З наявних у матеріалах справи індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-7 вбачається, що страхові внески за спірний період позивачу сплачені, інших належних та допустимих доказів на підтвердження невиплати заробітної плати ОСОБА_1 не надав.

Таким чином, висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим суду доказам дана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк