АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/2000/15-к Головуючий суддя І інстанції Винниченко П. П.
Провадження № 22-ц/790/809/18 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: на дії ВДВС
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Маміної О.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

цивільну справу № 623/2000/15-к за за поданням головного державного виконавця Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області Харіної Ярослави Ігорівни до ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку

з апеляційною скаргою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській області Харіної Я.І.

на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, постановлену 01 листопада 2017 року, під головуванням судді Винниченка П.П., в залі суду в місті Ізюм,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року головний державний виконавець Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області Харіна Я. І., звернулася до суду із вказаною заявою та просила суд вирішити питання про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, частина якої належить ОСОБА_2 на праві сумісної власності, а інша частина належить йому ж на праві спадкування за законом, але не зареєстрована у встановленому законом порядку.

В обґрунтування своєї скарги посилалась на те, що на виконанні Ізюмського міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавче провадження № 50578551 з примусового виконання виконавчого листа № 623/2000/15-к, виданого 01.03.2016 року Ізюмським міськрайонний судом Харківської області про конфіскацію майна, яке належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року відмовлено головному державному виконавцю Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області Харіної Ярослави Ігорівни у задоволенні подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

В апеляційній скарзі головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській області Харіна Я.І. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській області Харіна Я.І. вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, посилаючись на ст. 1296, 1297 ЦК України, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволення вимог.

У відповідності до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській області Харіної Я.І. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2015 року ОСОБА_2 засуджений до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить останньому на праві приватної власності.

На виконання вироку Ізюмським міськрайонним судом Харківської області виданий виконавчий лист від 01 березня 2016 року.

23 березня 2016 року головним державним виконавцем Ізюмського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Харківській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 50578551.

Згідно довідки КП «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» від 20 квітня 2016 року № 106 і копії свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 1999 року квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за громадянином ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_3.

Відповідно до актового запису про смерть № 681 від 25.09.2012 року співвласник нерухомого майна ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Як вбачається з листа Ізюмської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_2, але свідоцтво про право на спадщину не видавалось, оскільки на момент подання заяви ОСОБА_2 відбував покарання в Темнівській виправній колонії № 100 Харківського району Харківської області.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України , цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Між тим, в силу ст. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б містили відомості про осіб, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (були зареєстровані з ним за однією адресою), або про їх відсутність.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення подання, оскільки матеріали справи не містять достатньо доказів щодо кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській області Харіної Я.І. - залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

С.С. Кругова

Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2018 року.