П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/2400/18

Номер провадження 22-ц/804/665/18

Донецький апеляційний суд у складі суддів Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20 вересня 2018 року, у складі судді Безрук Т.В., дата складення повного судового рішення 25 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (назва змінена на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 серпня 2011 року банк надав відповідачу кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач порушив умови договору, у зв'язку з чим, станом на 28 лютого 2018 року, за договором виникла заборгованість на загальну суму 30 980 грн. 35 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 1679,81 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 27149,09 грн., заборгованості за пенею та комісією - 200 грн., а також штрафів : 500 грн. - фіксованої частина та 1451,45 грн. - процентна складова. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та відшкодувати судовий збір у розмірі 1762 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 20 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Малервейн М.С., яка підтримала скаргу, заперечення проти скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відмовляючи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, а тому, вимоги банку з урахуванням заяви відповідача про застосування цих строків, задоволенню не підлягають.

З висновками суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 09 серпня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, позичальник зобов'язався повернути кредит частинами у розмірах та у строки повернення кредиту, зазначеними у кредитному договорі, та сплатити проценти за користування кредитом.

ОСОБА_1 допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого, станом на 28 лютого 2018 року, за договором виникла заборгованість на загальну суму 30 980 грн. 35 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1679,81 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 27 149,09 грн., 200 грн.

заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів: 500 грн. штрафу (фіксованої частина); 1451,45 грн. штрафу (процентної складової).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, позичальник погодився з запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с.7).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не заперечував отримання кредиту в банку та користування кредитною карткою на підставі договору від 09 серпня 2011 року. Ці обставини визнав в суді апеляційної інстанції і представник відповідача ОСОБА_3

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Стаття 625 ЦК України передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу.

Отже, обов'язок ОСОБА_1 по виконання умов кредитного договору передбачений законом.

Зі справи вбачається, що рішення суду про відмову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові прийнято у відсутності представника позивача.

Відповідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Підтримуючи апеляційну скаргу, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надала апеляційному суду виписку з карткового рахунку ОСОБА_1 про рух коштів та довідку про видачу відповідачу платіжних карток (а.с. 82-86).

З представлених доказів та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 28 лютого 2018 року, поданим до позовної заяви, вбачається, що після укладення договору від 09 серпня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредитну картку №217051 зі строком дії до травня 2015 року і активно користувався коштами наданими йому у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

Оскільки в повному обсязі відповідач умови договору по поверненню кредитних коштів не виконував, залишилася не погашеною заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1679,81 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_1 просив застосувати строки позовної давності до вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», подавши відповідну заяву суду 20 вересня 2018 року та посилався на те, що останній платіж за умовами договору від 09 серпня 2011 року він здійснив 30 серпня 2014 року, тому позивач пропустив строки позовної давності при зверненні до суду (а.с.49).

В суді апеляційної інстанції представник відповідача наявність заборгованості за кредитом не заперечував, але вважав, що банк пропустив строки позовної давності за цими вимогами.

Разом з тим, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг та пункту 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначеного щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з рішення суду про відмову у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки зі справи вбачається, що строк дії кредитної картки, яка була видана ОСОБА_1 закінчувався в останній день травня 2015 року, тобто 31 травня 2015 року, а з позовними вимогами до суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося 20 квітня 2018 року - в межах трирічного строку позовної давності.

Тому, рішення суду про відмову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові про стягнення заборгованості за кредитом підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 1679,81 грн.

Необґрунтованими є і висновки суду про відмову у позові про стягнення процентів за користування коштами банку, оскільки колегія дійшла висновку, що в межах трирічного строку позовної давності та з урахуванням строків дії кредитної картки №217051, заборгованість по процентам підлягає стягненню з відповідача.

Так, частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Оскільки у даній справі строк дії картки встановлений до травня 2015 року, а з позовом банк звернувся до суду, як зазначалося раніше, 20 квітня 2018 року, то, за наявності заяви відповідача про застосування строків позовної давності, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 21 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року.

З урахуванням встановленого договором розміру процентів за користування кредитними коштами, пояснень сторін в суді апеляційної інстанції та представленого позивачем розрахунку заборгованості за процентами, в межах трирічного строку позовної давності та встановленої процентної ставки 30%, колегія суддів, визначає заборгованість за процентами в розмірі 57,39 грн. та розраховує цю заборгованість наступним чином: 1679,81 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 30% (проценти за договором, згідно розрахунку заборгованості) : 100% : 360 х 41 (кількість днів за період з 21 квітня 2015 року до 31 травня 2015 року - строк дії картки).

Відтак, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» становить 1737,20 грн. (1679,81+57,39) і тому, частково задовольняючи позов, апеляційний суд стягує цю суму з відповідача на користь банку.

Крім того, зі справи вбачається, що за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 травня 2015 року відповідач мав повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 червня 2015 року, відповідач мав обов'язок, незалежно від пред'явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 червня 2015 року до 28 лютого 2018 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12/ провадження № 14-10 цс 18 про те, що після закінчення строку дії договору у банка відсутні підстави для отримання процентів, в інший спосіб, ніж встановлено ст.625 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог про стягнення процентів у зазначений вище період.

Посилання представника позивача в суді апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 отримав фактично ще дві кредитні карти, крім зазначеної вище, і тому строк позовної давності за вимогами про стягнення процентів за користування кредитом слід застосовувати до останнього дня березня 2017 року, апеляційний суд вважає недоведеними.

У відповідності зі ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з представленої банком довідки, за кредитним договором без номеру відповідач отримав 31 травня 2013 року картку №274061 зі строком дії до вересня 2016 року та картку №468018 зі строком дії до березня 2017 року (а.с.86).

Згідно інформації про рух коштів, операції по вказаним карткам мали місце у травні-липні 2013 року (а.с.82).

Проте, будь-яких доказів того, що вказані картки отриманні у зв'язку з укладеним відповідачем договором без номеру від 09 серпня 2011 року, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представлено.

Тому, доводи представника позивача про перевипуск картки №217051, якою відповідач користувався до травня 2015 року, з продовженням строку дії договору до березня 2017 року, є неспроможними.

Доказів укладення відповідачем договорів, на підставі яких були видані кредитні картки №274061 зі строком дії до вересня 2016 року та картку №468018 зі строком дії до березня 2017 року матеріали справи не містять, а томі відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів до березня 2017 року.

Крім того, колегія вважає, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією - 200 грн., а також штрафів : 500 грн. (фіксованої частина) та 1451,45 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, враховуючи таке.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Також на виконання ч. 5 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2015 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де у підп. 1 п. 1 зазначено Волноваський район Донецької області.

Встановлено, що позивач просив стягнути з позичальника пеню/комісію та штраф в загальній сумі 2131,45 грн. за порушення основного зобов'язання за кредитним договором, який включає період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З урахуванням положень вказаного закону, підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею/комісією та штрафів відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині колегія суддів відмовляє за безпідставністю вимог.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи за апеляційною скаргою позивача апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду від 10 травня 2018 року справа № 239/100/15-ц провадження № 61-5364св18, від 30 травня 2018 року справа № 264/5662/16-ц провадження № 61-2 св17, від 03 жовтня 2018 року справа № 233/2056/17 провадження № 61-32873св18.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови апеляційний суд вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» колегія вважає, що позивачу, на підставі ст.141 ЦПК України, слід відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору - у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Встановлено, що при зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 1762 грн. за ціною позову 30 980,35 грн. (а.с. 1-2).

Оскільки під час перегляду справи в апеляційному суді, розмір заборгованості відповідача перед банком визначено в сумі 1737,20 грн.(1679,81тіло кредиту+57,39 проценти), що становить 5,6% задоволених вимог, то розмір відшкодування судового збору у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції визначається 98,67 грн.(1762х5,6%:100%).

За подачу апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в розмірі 2643 грн., тому відшкодуванню підлягає АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 148 грн.(2643х5,6%:100%).

Загальний розмірі відшкодування АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судового збору становить 246,67 грн. (98,67+148,00) та підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20 вересня 2018 року скасувати повністю.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором без номеру від 09 серпня 2011 року в сумі 1737 (одна тисяча сімсот тридцять сім) грн. 20 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 1679 (одна тисяча шістсот сімдесят дев'ять) грн. 81 коп., заборгованості за процентами 57 (п'ятдесят сім) грн. 39 коп.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею та комісією - 200 грн., а також штрафів : 500 грн. (фіксованої частина) та 1451,45 грн. (процентна складова) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () судовий збір в сумі 246 грн.67 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 22 грудня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А.Зайцева

Т.Б. Ткаченко