Провадження №22-ц/772/249/2018
Головуючий у суді першої інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач :Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Вохмінової О.С. у м. Вінниціо 16 год. 45 хв., зі складенням його повного тексту 08 грудня 2017 року,
в цивільній справі №127/22302/17 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -
в с т а н о в и в :
В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи її тим, що з 2000 року проживає в Україні на підставі тимчасової посвідки на постійне проживання, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Бажаючи оформити громадянство України вона звернулась до Державної міграційної служби України в м. Вінниці, однак їй роз`яснили, що потрібно також надати рішення суду про те, що її покійний батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України. Ця обставина надасть їй право набути громадянство України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

ЇЇ батько ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Лука Хмільницького району Вінницької області, мати - ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Кулешовка Белоглинського району Краснодарського Краю. Шлюб між батьками заявника був укладений 13.06.1953 року.

Свідоцтво про народження батька не збереглось. Також відсутні книги про реєстрацію актів цивільного стану про народження громадян по с. Лука Хмільницького району Вінницької області за 1928 рік в Державному архіві Вінницької області.

Батько заявника був військовослужбовцем і відповідно до його військового квитка серії НОМЕР_1 з 04.02.1949 року до 13.03.1979 року проходив військову службу.

В 1981 році він з матір`ю переїхав на постійне місце проживання до м. Вінниці і з 01.06.1981 року по 01.09.2001 року батько перебував на обліку у Вінницькому обласному військовому комісаріаті як пенсіонер Міністерства оборони.

ОСОБА_2 проживав у м. Вінниці з 1981 року і до дня смерті, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Вінниці, у віці 73 років, про що зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про смерть.

За наведених обставин заявник ОСОБА_1 просила встановити факт, що її покійний батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року заяву задоволено.

Встановлено факт, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Лука (Луки) Вінницької області і помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Вінниці, постійно проживав до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту.

Заявник ОСОБА_1 на апеляційну скаргу подала відзив з якого вбачається, що з оскаржуваним рішенням вона погоджується, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення без змін.

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.
Згідно пункту 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на момент розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 256 ЦПК України (в редакції 2004 року) суд розглядає справи про встановлення факту. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦПК України (в редакції 2004 року) до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Підстави набуття громадянства України передбачені ст. 6 Закону України «Про громадянство України», згідно з якою громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» передбачені умови набуття громадянства України за територіальним походженням, зокрема, частиною 1 даної статті встановлено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Відповідно до рекомендацій, викладених Верховним Судом України в листі від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон N 2235-III) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом N 2235-III (13 листопада 1991 р.). Судам слід мати на увазі, що питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону N 2235-III, також Указом Президента України від 27 березня 2001 р. N 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Відповідно до положень Закону N 2235-III та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

10 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до 1-го МВ у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області з заявою про набуття громадянства України і 10 листопада 2017 року їй була надана відповідь про те, що відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» вона має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки її батько (за твердженням заявника) народився та проживав на території України до 24 серпня 1991 року. Для цього їй необхідно долучити до заяви рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про народження чи про постійне проживання батька ОСОБА_1 на території України до 24.08.1991 року. Також ОСОБА_1 роз`яснено, що вона має право на прийняття до громадянства України відповідно до ст. 9 зазначеного Закону (а.с.40,41).

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Красний Кут Спаського (Хасанського) району Приморської області (а.с.11).

12.06.1976 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 , про що складено актовий запис № 1002, та взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_7 ». Шлюб був розірваний Октябрським ЗАГС м. Петропавловськ-Камчатський, актовий запис № 917 від 15.08.1980 року (а.с.12) та видане свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.13).

ОСОБА_1 21.09.2007 року отримала тимчасову посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , з 22.08.2001 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно повідомлення Державної податкової інспекції у м. Вінниці ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (а.с.9).

Батько заявниці ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Лука Хмельницького району Вінницької області.

Мати заявниці - ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у Краснодарському Краї.

Шлюб між батьками був зареєстрований 13.06.1953 року в Кулешовській сільській раді Білоглинського району Краснодарського Краю (а.с.10).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Вінниці, про що зроблено відповідний актовий запис № 2327 та 27.08.2001 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.16).

Згідно копії військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_2 Петропавловським міським військовим комісаріатом Камчатської області 10.04.1979 року, призовною комісією при Спаському районі Приморської області, він був призваний на дійсну військову службу та направлений до частини 04.02.1949 року. З лютого 1949 по грудень 1952 року ОСОБА_2 проходив службу, звільнений в запас 12.11.1952 року. Зарахований на понадстрокову службу 09.06.1962 року. Звільнений 13.03.1979 року (а.с.17-18).

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_7 від 11.09.2017 року прапорщик ОСОБА_2 , з 01.06.1981 року по 01.09.2001 року перебував на обліку у Вінницькому обласному військовому комісаріаті як пенсіонер Міністерства оборони та отримував пенсію за вислугу років. Дана довідка видана на підставі припиненої особової пенсійної справи № ХЛ-38964 (а.с.7).

10.11.2017 року МКП «Житлово-експлуатаційна контора №12» надало довідку про те, що ОСОБА_2 з 24.03.1982 року по 20.02.1989 року був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

З форми 17 (ксерокопія, надана ЖЕК-5) вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Луки Хмельницького району Вінницької області, українець, пенсіонер, прибув 20.06.1981 року з Камчатки, був зареєстрований 24.03.1982 року за адресою: АДРЕСА_3 , однак, 20.12.1989 року з цієї адреси був виписаний у зв`язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_4 .

З форми 16 (ксерокопія, надана ЖЕК-5) вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Луки Хмельницького району Вінницької області, українець, прибув в грудні 1989 року з адреси: АДРЕСА_2 , був зареєстрований в 1990 році за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_2 був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , що виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області 21.07.1998 року. Виписаний 29.08.2001 року у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 в період з 03.01.1990 року по день смерті, МКП «Житлово-експлуатаційна контора № 5» 20.11.2017 року видало відповідну довідку (а.с.39).

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки зазначеними довідками та формами достовірно підтверджено, що батько заявниці постійно проживав станом на 24 серпня 1991 року в м. Вінниці, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Отже, є доведеними обставини, на які посилається заявник, а саме: що її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в с. Луки (Лука) Вінницької області постійно проживав до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України». Встановлення факту необхідно заявнику ОСОБА_1 для вирішення питання про набуття громадянства України.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність ОСОБА_1 своїх вимог, які апелянт пов`язує з аналізом кожного доказу заявника окремо, не дають підстав вважати, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин та застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам у їх сукупності.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій областізалишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.
Судді: (підпис) Міхасішин І.В.
(підпис) ОСОБА_8 .
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.