Справа № 211/2405/14-ц
Провадження № 2/211/71/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 січня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду 14 квітня 2014 року з позовом вказавши, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP81980800 від 07.08.2006 р. ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 19084,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач ОСОБА_3 порушив взяті на себе зобов'язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту, процентів і комісії, станом на 04 квітня 2014 року сума заборгованості за кредитним договором складає 128079,67 грн. Вказану суму заборгованості та судові витрати в сумі 1280,80 грн. позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNH4KP81980800 від 07.08.2006 року, що виникла станом на 04.04.2014 р. у розмірі 128079,67 грн., з яких: 19084,00 грн. - заборгованість за кредитом; 44475,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 57945,28 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 6075,22 грн. штраф (процентна складова) (а.с.33-34).

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2016 року скасовано заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2014 року, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 63).

06 лютого 2017 року позивач заявлені вимоги уточнив вказавши, що станом на 04.04.2014 р. відповідач має заборгованість за кредитним договором № DNH4KP81980800 від 07.08.2006 р. в сумі 121504,45 грн., яка складається з наступного: 19084,00 грн. - заборгованість за кредитом; 44475,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 57945,28 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.03.2013 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка станом на 27.07.2012 року становила 120 001,25 грн., з яких 19084,00 грн. - заборгованість за кредитом; 44475,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 50251,54 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5690,54 грн. штраф (процентна складова). Різниця становить 7693,74 грн. А також штрафи відповідно до умов договору: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 384,69 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNH4KP81980800 від 07.08.2006 року в розмірі 8578,43 грн., з яких 7693,74 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та штрафи 500 грн. (фіксована частина) і 384,69 грн.(процентна складова), витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на задоволенні вимог наполягала з підстав, викладених в уточненому позові, просила задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с. 127-130), вказавши, що позивачем неправильно зроблено розрахунок суми заборгованості та сума, яку просить стягнути позивач є завищеною та необґрунтованою. Крім того, розмір неустойки значно перевищує тіло кредиту, а отже з врахуванням майнового стану її довірителя просить зменшити розмір пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України. Посилаючись на положення ст. 61 Конституції України вважає незаконними нарахування відповідачу пені та штрафних санкцій за невиконання кредитних зобовязань. До того ж Покровським ВП внесено до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 190 ч.1 КК України, шахрайські дії невідомої особи, в результаті яких відповідачем під тиском було підписано в примусовому порядку кредитний договір від 07.08.2006 р. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № DNH4KP819 80800 (а.с. 6 копія договору).

Згідно умов вищевказаного договору, для повного розрахунку за товар і сплати комісії банку та ТОВ «Приват Кредит» за консультативні послуги, банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 19084,00 грн. на строк 36 місяців по 07.08.2009р., включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, комісії в зазначені в Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку, грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 763,11 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісією, в також інші витрати згідно Умов.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним та банком договір, підтверджується його підписом у заяві.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № DNH4KP81980800 від 07.08.2006 року заборгованість, яка станом на 27.07.2012 р. становить 120001 грн. 25 коп., з яких: 19084,00 грн. - заборгованість за кредитом; 44475,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 50251,54 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5690,54 грн. штраф (процентна складова). Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 1400 грн. 01 коп. (а.с. 77-79 копія рішення). Крім того, даним рішенням встановлено, що відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п.5.5 Умов Договору терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю пять років. Як убачається із договору сторони домовились про подовжений строк позовної давності по вимогах кредиту, зокрема і щодо стягнення пені та штрафів.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 598, 599 ЦК України слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206 цс 15 та п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вимоги щодо стягнення заборгованості шляхом проведення розрахунку способом віднімання суми боргу наявної заборгованості та стягнутої суми боргу за попереднім рішенням задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають нормам ЦК України. Питання щодо виконання рішення суду від 27 березня 2013 року щодо визначення суми залишку заборгованості по виплаті боргу за судовим рішенням вирішуються в межах виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки.

Згідно п. п. 17 роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Оскільки, після закінчення строку дії договору між сторонами існують невиконані зобов'язальні правовідносини, є підстави для нарахування процентів за користування кредитом, комісії, неустойки.

Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та постанові від 11 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц.

Крім того, рішенням суду від 27 березня 2013 року з відповідача ОСОБА_3 вже було стягнуто штрафні санкції за невиконання зобовязань у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 5690,54 грн. (процентна складова) (а.с. 77-79).

Таким чином, згідно вищевказаного розрахунку, станом на 04 квітня 2014 р. заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором № DNH4KP81980800 від 07.08.2006 року складає 7693,74 грн., виходячи з наступного: 57945,28 грн. (сума пені станом на 04.04.2014 р. з врахуванням погашеної (списаної) суми пені 821,00 грн.) - 50251,54 грн. (сума пені стягнутої за рішенням суду) = 7693,74 грн. Заборгованість по відсотках згідно наданого розрахунку відсутня.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, в заперечення позову представник відповідача з врахуванням майнового стану її довірителя просить зменшити розмір пені, однак Апеляційним судом Дніпропетровської області від 27 березня 2013 року встановлено заборгованість за кредитом в розмірі 120001,25 грн., тому нарахування на суму несплаченої заборгованості пені за період з дати винесення рішення по 04.04.2014 р. - це встановлене законодавством право банку, реалізоване ним в межах строку, визначеного п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України та яке не може бути зменшене судом.

Доводи представника відповідача про підписання відповідачем кредитного договору під тиском шахрая в примусового порядку, не заслуговують на увагу судом, оскільки кредитний договір № DNH4KP81980800 від 07.08.2006 р. чинний, не визнаний недійсним, не скасований та судом не встановлено інших обставин, які б дали можливість визнати його недійсним, тому його умови є обовязковими для виконання ОСОБА_3 Крім того, відповідач звернувся із заявою про вчинення злочину в 2016 році, тобто через 10 років з моменту укладення договору.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сума загальної заборгованості за кредитним договором № DNH4KP81980800 від 07.08.2006 року в розмірі 7693,74 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки при укладанні з позивачем вказаного договору відповідач взяв на себе зобовязання по сплаті отриманого кредиту, процентів, тощо.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1280,80 грн., сплачений ним при подачі позову 14 квітня 2014 року позову до суду (а.с.16), тому оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати пропорційно задоволеним вимогам, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

При визначенні суми судового збору, що підлягає відшкодуванню, суд виходить з наступного розрахунку: 7693,74 грн. (сума боргу, яка задоволена судом) / 8578,43 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення позивачем) х 1280,80 грн. (сума сплаченого позивачем судового збору) = 1148,71 грн.

Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в якості відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.525,526,530,551,625 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

вирішив:

позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Красноярського краю, РФ, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, заборгованість за кредитним договором №DNH4KP81980800 від 07.08.2006 року, що виникла станом на 04 квітня 2014 р. в сумі 7693 (сім тисяч шістсот дев'яносто три) гривні 74 копійки, та судові витрати по справі судовий збір у розмірі 1148 (одна тисяча сто сорок вісім) грн. 71 коп.

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М.Ніколенко