Справа №222/1329/17
Провадження № 2/222/28/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

при секретарі Гранкіній О.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника відповідачки - адвоката Коваленко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, зазначивши, що та є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який доводиться їй рідним братом. Посилаючись на невиконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків щодо сина, свідомого усунення від його виховання та утримання, ведення аморального способу життя, схильність до агресії, що в своїй сукупності негативно впливає на формування розвитку дитини, його світосприйняття, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_5, стягнути з неї аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини доходів відповідачки до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідачка є її матір'ю та матір'ю неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 2013 року її брат проживає разом з нею, батьком та бабусею, перебуває на її утриманні. Відповідачка проживає окремо, дитиною не цікавиться, участі у вихованні та утриманні сина не бере. Приходить до сина рідко, 1-2 рази на місяць, грає з ним, приносить фрукти, деякі продукти, іграшки, одежу, але це не носить постійного характеру. Може прийти в нетверезому стані, вчинити скандал з нею та бабусею. До ОСОБА_5 проявів застосування психічного чи фізичного насилля не було, він чекає зустрічей з матір'ю та радий ним. Додала, що відповідачка декілька разів надсилала кошти на утримання сина поштою, але позивачка відмовлялася їх отримувати, оскільки всім необхідним вона забезпечує брата самостійно. Крім того, зазначила, що відповідачка хотіла, щоб її син відвідував дитячий садок, проживав разом з нею, але вона з бабусею проти цього, оскільки вважають, що створених ними умов для розвитку дитини достатньо. Погоджувати з відповідачкою засоби виховання дитини намірів не мають. Просила суд позбавити батьківських прав відповідачку щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 та стягнути на з неї на користь позивачки аліменти на утримання дитини до її повноліття в розмірі 1/3 частини доходів відповідачки.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що має двох дітей: доньку ОСОБА_1, позивачку у справі, та неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 2013 року її неповнолітній син проживає зі своїм батьком ОСОБА_4, її донькою ОСОБА_1 та бабусею. Вона проти окремого проживання від дитини, але сина їй не віддають, з приводу чого під час її візитів, виникають скандали, спровоковані матір'ю її колишнього чоловіка ОСОБА_4 та позивачки у справі. Їй навіть не дозволяють обняти сина та поцілувати його. З дитиною у них добрі стосунки, вони разом грають, читають книжки, син сумує коли вона уходить. За можливістю вона купує дитині продукти харчування одежу, іграшки. Неодноразово надавала грошові кошти в сумі 100-200 гривень своєму колишньому чоловікові ОСОБА_4, щоб той купив продукти харчування для сина, а також відправляла гроші поштовими переказами, але вони їй поверталися, оскільки донька відмовлялася їх отримувати. Додала, що проживання сина з батьком та бабусею було спричинено необхідністю працювати, а бабуся була проти відвідування ОСОБА_5 дитячого садка та наполягала на тому, що буде доглядати за онуком. Відповідачку це влаштовувало, однак на теперішній час між нею та матір'ю колишнього чоловіка склалися неприязні стосунки, у зв'язку з чим виникають сварки з приводу виховання дитини. Також зазначила, що вона працює, на обліках не перебуває, неправомірних дій щодо дитини не вчиняла, до адміністративної відповідальності з приводу неналежного виконання своїх батьківських обов'язків не притягувалася. Просила відмовити в позові.

Представник відповідачки адвокат Коваленко К.О. в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснила, що колишня свекруха та донька відповідачки чинять їй перешкоди у спілкуванні з сином, оскільки між ними склалися неприязні стосунки, не дозволяють забрати дитину проживати до себе, провокують скандали. Не погоджують з нею питання, пов'язані з вихованням її сина. Відповідачка не відмовляється від виховання та утримання сина, надає посильну матеріальну допомогу, але, як пояснила позивачка, вона не бажає її отримувати. Не заперечувала проти стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_5, оскільки він проживає окремо від матері, а та зобов'язана утримувати його до досягнення повноліття, в позові в частині позбавлення батьківських прав просила відмовити. Також просила врахувати, що позивачка працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів не перебуває.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивачки, неповнолітнього ОСОБА_5, щодо якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав, та колишнім чоловіком відповідачки у справі. З часу розірвання шлюбу з відповідачкою в 2013 році, він став проживати з матір'ю та донькою по АДРЕСА_3. Десь з двох років, за вказаною адресою з ними почав проживати син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачка приходила до сина раз на тиждень, бувало раз на місця, завжди щось приносила для сина, давала гроші в сумі 100-200 гривень. Між сином та матір'ю добрі стосунки, син її любить, сумує за нею, чекає зустрічей. Бувало, що відповідачка забирала дитину до себе, після чого він не хотів повертатися додому. Неправомірних дій щодо сина відповідачка не вчиняла. Дитячий садок ОСОБА_5 не відвідує, оскільки його вихованням займається бабуся та донька. Між відповідачкою, його матір'ю та донькою склалися неприязні стосунки, з приводу чого виникають сварки під час її візитів. Додав, що не хотів би, щоб син проживав зі своєю матір'ю ОСОБА_2, оскільки вона зловживає спиртними напоями та запрошує до себе сторонніх людей.

Представник третьої особи Cлужби у справах дітей Нікольської РДА Донецької області Внукова О.Л. суду пояснила, що з 2013 року неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, став проживати з батьком ОСОБА_4, старшою сестрою та бабусею, у зв'язку з чим ОСОБА_4, звернувся до Служби з заявою про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком. Рішенням комісії одноголосно було визначено місце проживання дитини з матір'ю ОСОБА_2 - відповідачкою у справі, за адресою: АДРЕСА_1. Не дивлячись на це, ОСОБА_2 до теперішнього часу не забрала сина, дитина продовжує проживати в родині батька. Зазначила, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, дитину відвідує раз на місць, надає нерегулярну допомогу. А тому вважала доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5, стягнути з неї аліменти на утримання сина.

Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 - 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позивачка, будучи рідною сестрою малолітнього ОСОБА_5, щодо якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав, звертаючись до суду з позовом, як особа, в родині якої проживає дитина, посилалась на ухилення відповідачкою від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, а саме, що та проживає окремо від дитини, рідко її навідує, не займається його вихованням, не надає матеріальної допомоги, крім того, зловживає спиртними напоями, схильна до агресії, що негативно впливає на розвиток дитини.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Згідно п. 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Судом встановлено, що відповідачка є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №21 вчинений Відділом ДРАЦС Володарського РУЮ у Донецькій області від 27.03.2012 року, батьком дитини зазначений ОСОБА_4, третя особа у справі.

Розпорядженням голови Володарської РДА №88 від 09.04.2013 року, місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначено разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Батьку ОСОБА_4 визначені дні зустрічей з дитиною.

Позивачка працює молодшою медичною сестрою в Мангушській міжрайонній філії ДУ "Донецький обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України", за місцем роботи характеризується позитивно, як старанний, доброзичливий та відповідальний працівник. Також характеризується за попереднім місцем роботи в ЗОШ №1 ім. А. Якименка в смт. Нікольське.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2, в домоволодінні АДРЕСА_1 умови для проживання малолітньої дитини відсутні.

Рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських прав щодо сина не приймалося.

Актом обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання неповнолітньої дитини за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за вказаною адресою з ОСОБА_1 - позивачкою у справі, батьком ОСОБА_4, бабусею ОСОБА_8, в родині створені умови для належного його виховання, дитина забезпечена одягом, іграшками, належним освітнім матеріалом. Матір від виховання та утримання дитини самоусунулася, з'являється до дитини у нетверезому стані, вчиняє сварки.

З висновку органу опіки та піклування Нікольської РДА №534 від 22.12.2017 року вбачається доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з огляду на те, що з 2013 року матір проживає окремо від дитини, не створила належним побутових умов для проживання сина разом з нею, не приймає участі у його виховні та утриманні, що свідчить про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Слід зазначити, що в силу вимог ст.19 СК України, даний висновок для суду не є обов'язковим і він повинен оцінюватись судом нарівні з іншими доказами у справі в їх сукупності.

На думку суду, висновок є однобічним, поверховим та що ґрунтується винятково на тих обставинах, що відповідачка не проживає разом з дитиною, не створює належних умов для того, щоб дитина проживала разом з нею, не бере участі у вихованні та утриманні сина.

Суд вважає, що даний висновок не підтверджує винної поведінки ОСОБА_2, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, та носить формальний характер, а тому таким, що не відповідає інтересам дитини.

Суд звертає увагу і на те, що до подання позову з боку Служби у справах дітей не було проведено профілактичну роботу з ОСОБА_2, з приводу належного виконання нею батьківських обов'язків щодо малолітнього сина, а також вчинено дій, спрямованих на позитивне вирішення цього питання.

Відповідно до змісту принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В ч.ІІ ст.3 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року зазначено: Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні їй для її благополуччя, беручі до уваги права і обов'язки її батьків, опікунів і інших осіб, які відповідають за нею за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Бережливе ставлення до батьківських прав, намагання зберегти їх до громадянина і його дитини пояснює важливу обставину, мається на увазі, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші способи впливу виявились безрезультатними.

Також, суд критично ставиться до пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10., які є родичами позивачки та її батька - третьої особи у справі, оскільки їх пояснення з приводу візитів відповідачки до сина у стані алкогольного сп'яніння, вчинення скандалів та сварок з колишньою свекрухою, а також про ненадання матеріальної допомоги синові, спростовуються поясненнями відповідачки, яка вказала на те, що матір чоловіка та донька проти її спілкування з неповнолітнім ОСОБА_5, з приводу чого виникають сварки під час її відвідувань, а також поясненнями позивачки, відповідачки та третьої особи ОСОБА_4, які пояснили, що відповідачка купує деякі продукти харчування для сина, одежу, іграшки, надає грошові кошти колишньому чоловікові для потреб дитини, тобто надає посильну допомогу синові, крім того, декілька разів відправляла гроші для сина поштовими переказами, які позивачка відмовилася отримувати.

Беручи до уваги всі зібрані у справі та досліджені під час судового розгляду докази, враховуючи ставлення відповідачки до дитини та дитини до матері, а також відсутність доказів щодо свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов'язками, будь-яких застережень щодо жорстокого поводження з дитиною, застосування до неї насильства та недопустимих методів виховання, приниження людської гідності дитини з боку відповідачки, медичних висновків хронічного алкоголізму ОСОБА_2, наявність неприязних стосунків між ОСОБА_2 та членами родини, в якій виховується неповнолітня дитина, а також той факт, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та про відмову у позові в цій частині.

При цьому, суд вважає необхідним попередити відповідачку про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітнього сина і покласти на Орган опіки та піклування Нікольської РДА Донецької області здійснювати контроль за належним виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків.

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Тобто, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а також інші законні представників дитини, разом з яким вона проживає (опікуни, піклувальники), органи опіки та піклування, прокурор, адміністрація закладу, в якому перебуває дитина.

З аналізу наведених вище норм закону та матеріалів справи можна зробити висновок про те, що позивачка на теперішній час не є законним представником неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, хоча проживає разом з ним, оскільки у того є батьки, не позбавлені щодо нього батьківських прав, а тому спір про стягнення аліментів повинен вирішуватися між ними.

Отже, у позивачки не виникло право вимоги про стягнення з відповідачки на її користь аліментів на утримання неповнолітнього брата ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому і в цій частині позову слід відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв'язку з відмовою в позові ОСОБА_1 в повному обсязі судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивачку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.141, 150, 164, 165 СК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Повний текст рішення складений 16.01.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення подається до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Суддя О.Є. Вайновська