Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/146/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2018 року м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., при секретарі Конар В.М., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа: Виноградівський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Закарпатській області,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Нечаєв Валерій Валерійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, яку обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з громадянином Російської Федерації ОСОБА_4 та перебувала з ним у шлюбі до 24.09.2016 року. Даний шлюб був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим.

24 вересня 2016 року, шлюб між ними було розірвано, про що свідчить «свидетельсто о расторжении брака» серії НОМЕР_1 від 28 вересня 2017 року.

Переїхавши до м. Виноградів, ОСОБА_1 звернулася з заявою про видачу їй свідоцтва про розірвання шлюбу, позаяк виявила бажання зареєструвати новий шлюб. Однак, під час подачі заяви до Відділу реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції виявилось, що свідоцтво про розірвання шлюбу видане на окупованій території Автономної Республіки Крим, не дійсне на території України.

У зв"язку з чим адвокат Нечаєв В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, оскільки встановлення факту розірвання шлюбу, який для його довірительки має юридичне значення, дозволяє їй реалізувати своє право щодо отримання свідоцтва про розірвання шлюбу.

В судове засідання заявник та її представник не з'явилися. Представник заявниці просить справу розглянути у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник зацікавленої особа також в судове засідання не з'явилася, подав заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення заявленої вимоги не заперечує.

Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Обстеживши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається заявник в своїй заяві, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

В судовому засіданні за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклала 25.09.2013 року шлюб з громадянином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебувала у шлюбі до 24.09.2016 року (а.с.8,9). Даний шлюб був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим. У свідоцтві про шлюб 24 вересня 2016 року проставлено відмітку про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі "свидетельства о расторжении брака" НОМЕР_2 (а.с.9).

Згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.294 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

У відповідності до вимог ст. 293 ЦПК України, суди розглядають справи, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення, а згідно п.4 ч.1 ст. 315 ЦПК України - реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

Відповідно до розяснень, наданих в п. п. 1, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 р. № 2398-УІ державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно ст.4 цього Закону органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній ОСОБА_3 Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту розірвання шлюбу на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77,78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту розірвання шлюбу на тимчасово окупованій території України, необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК).

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади.

Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 263 ЦПК України.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту розірвання шлюбу для особи, метою якого є гарантування свого права на приватне та сімейне життя, що гарантоване ст. 8 Конвенції з метою отримання можливості укладати шлюб з іншою особою, за встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 293, 294, 315-319, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт розірвання шлюбу 24 вересня 2016 року між ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка та мешканка АДРЕСА_1, громадянка України) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем та мешканцем місто Ялта, Автономна Республіка Крим) Ялтинським міським відділом актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим (свідоцтво Ялтинського городского отдела актов гражданского состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крим) серії НОМЕР_1 від 28 вересня 2016 року)), який був укладений між ними 25 вересня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим за актовим записом № 574.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий В. Р. Трагнюк