печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Захарченка В.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної спілки споживчих товариств України (Укоопспілка) про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до Центральної спілки споживчих товариств України (Укоопспілка) про стягнення заборгованості. Зокрема позивач просить стягнути з вказаного ним відповідача грошові кошти в розмірі 347 077,00грн., що складається з 300 240,00грн. та індексу інфляції за період з липня 2016 року по серпень 2017 року, що складає 46837,00грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2016 з Дочірнього підприємства Укоопспілка «Проектний інститут «Укооппроект» на користь позивача стягнуто 300 240,00грн. Рішення суду не виконано, у зв'язку з чим позивач вважає, що Укоопспілка, правління якої прийняло рішення про ліквідацію Дочірнього підприємства, повинна розрахуватись з ним за боргові зобов'язанні, які виникли у зв'язку з несплатою заробітної плати.

23 листопада 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її судовий розгляд.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції.

Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

З урахуванням положень ЦПК України визначено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позвному провадженні.

27 лютого 2018 року відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив наступне. Згідно з пп. 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 ПК України роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов'язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов'язки, передбачені законами.

Відповідно до ч. І ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи зі змісту зазначених приписів Кодексів, обставинами, які мають значення у справі про стягнення заборгованості із заробітної плати, є наявність трудових правовідносин між роботодавцем та працівником та наявність заборгованості з виплати заробітної плати, у тому числі при звільненні працівника.

Однак, Позивач не зазначив обставини, які б свідчили про наявність трудових правовідносин між Позивачем та Відповідачем та про наявність заборгованості Відповідача з виплати заробітної плати Позивачу, а також не підтвердив їх належними доказами.

Натомість, Позивачем надана суду копія Рішення від 18.10.2016, яким встановлено наявність грудових правовідносин між Позивачем та ДПУ наявність заборгованості ДПУ з виплати заробітної плати 1 Іозивачу та непроведення ДПУ розрахунку з Позивачем при його звільненні.

Заборгованість у розмірі 300 240,00 грн, яку просить Позивач стягнути з Відповідача, була предметом позову у справі № 7542/11553/16-ц, Рішенням від 18.10.2016 позов задоволено. Повторне стягнення заборгованості за тим же предметом позову законодавством України не допускається. Про інші судові рішення або незавершені судові провадження, що стосуються предмета спору у справі № 757/60972/17-ц. Відповідачу невідомо.

Відповідач не відповідає за зобов'язаннями ДПУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Згідно з ч. 2 зазначеної статті юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом (ч. 3 ст. 96 ЦК України).

Відповідальність Відповідача за зобов'язаннями ДПУ Статутом останнього не передбачена (копія Статуту додається). Так, відповідно до п. 4.5 Статуту ДПУ "підприємство несе відповідальність за своїми зобов'язаннями всім набутим у процесі господарської діяльності майном, крім майна, переданого Укоопспілкою в оперативне управління. Укоопспілка не відповідає за зобов'язаннями підприємства, а підприємство не відповідає за зобов'язаннями Укоопспілки".

Відповідно до ч. 7 та 8 ст. 111 ГК України споживчі товариства, їх спілки (об'єднання) можуть утворювати для здійснення своїх статутних цілей підприємства, установи та інші суб'єкти господарювання відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів.

Підприємствами споживчої кооперації визнаються унітарні або корпоративні підприємства, утворені споживчим товариством (товариствами) або спілкою (об'єднанням) споживчих товариств відповідно до вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів з метою здійснення статутних цілей цих товариств, спілок (об'єднань).

ДПУ є дочірнім підприємством Відповідача, яке за своєю суттю є унітарним підприємством споживчої кооперації, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 111 ГКУ засновником ДПУ є спілка споживчих товариств.

Відповідальність засновника підприємства споживчої кооперації або його дочірнього підприємства за зобов'язаннями такого підприємства, у тому числі за зобов'язаннями підприємства з оплати праці законом не передбачена.

З підстав, наведених вище, Відповідач також не погоджується з вимогами Позивача в частині стягнення з Відповідача 46 837,00 грн інфляційних нарахувань на суму заборгованості у розмірі 300 240.00 грн за період з липня 2016 року по серпень 2017 року.

Отже відповідач просить суд ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Укоопспілки заборгованості у розмірі 347 077,00 грн відмовити повністю.

21 лютого 2018 року позивач збільшив свої вимоги та просив стягнути з відповідача 370 678,00грн., у зв'язку з збільшенням періоду за який просить стягнути витрати пов'язані із застосуванням індексу інфляції.

27 березня 2018 року позивач подав заперечення(відповідь) на відзив, та просив взяти до уваги наступне:

1. Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 18.10.2016 №7542/11553/16- ц. Встановив стягнути з інституту «Укооппроект», 3000240,00 гри., це рішення перегляду не підлягає.

2. Позивач звертається до Печерського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості з Укоопспілки у зв'язку з неможливості розрахуватись з Позивачем Дочірнім підприємством Укоопспілки інститутом «Укооппроект».

3. Відповідач Укоопспілка несе субсидіарну відповідальність по відношенню до свого Дочірнього підприємства згідно Статуту, ЦПК ст..619, п.1, п.2, Субсидіарна відповідальність за законом про банкрутство та додатків, в яких пояснюється, що дочірнє підприємство повністю залежить від підприємства - засновника, а з цього - що останнє несе субсидіарну відповідальність за його боргами.

4. Борг, встановлений згідно розрахунків, які виконувались в травні 2016 року, необхідно враховувати з урахуванням індексу інфляції, починаючи з червня 2016 року., він складає 370678,00 грн.

04 травня 2018 року під час розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 підтримав свої вимоги, просив їх задовольнити, вказуючи на обставини викладені у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача Проценко Г.А. вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, просив взяти до уваги обставини викладені у відзиві на позов.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що дійсно рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2016 задоволені вимоги позивача ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Укоопспілки «Проектний інститут «Укооппроект» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку, зокрема стягнуто з вказаної юридичної особи всього 300 240,00грн.

12.01.2017 відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення. При цьому з 21.03.2017 боржник перебуває у стані припинення шляхом його ліквідації.

Згідно пп.4.5 п.4 Статуту ДП Укоопспілки «Проектний інститут «Укооппроект» підприємство несе відповідальність за своїми зобов'язаннями всім набутим у процесу господарської діяльності майном, крім майна, переданого Укоопспілкою в оперативне управління. Укоопспілка не відповідає за зобов'язаннями підприємства, а підприємство не відповідає за зобов'язаннями Укоопспілки».

З урахуванням встановленого слід зазначити відсутність достатніх підстав для покладення відповідальності за невиплату заробітної плати на засновника юридичної особи, оскільки ДП Укоопспілки відповідає за своїми зобов'язаннями виключно своїм майном. Виконання судового рішення знаходиться на стадії виконання, що не позбавляє можливості задовольнити позивача свої вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16, 96 ЦК України, ст.ст. 2,10,76-81,263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) до Центральної спілки споживчих товариств України (Укоопспілка) ( м.Київ вул. Хрещатик, 7/11) про стягнення заборгованості,- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд ( а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10.06.2018.

Суддя Л.І.Цокол