Постанова

Іменем України

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 487/3646/16-ц

провадження № 61-478 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - адвокат Долгов Антон Геннадійович,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради

представник третьої особи - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2016 року у складі судді Біцюка А. В. та на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року у складі головуючого судді Коломієць В. В., суддів: Данилової О. О., Шаманської Н. О.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 26 грудня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька - ОСОБА_8 15 вересня 2015 року шлюб з відповідачем розірвано за рішенням суду, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося.

Посилаючись на те, що дитина постійно проживає з нею, відповідач участі у вихованні дитини, її утриманні та догляді не приймає, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, неодноразово був визнаний винним у скоєнні кримінальних злочинів та на даний час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, вживає наркотики і перебуває на обліку як наркозалежний, просила суд позбавити відповідача батьківських прав.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час розгляду справи відсутні достатні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав, враховуючи що з січня 2015 року відповідач знаходиться в місцях позбавлення волі, а тому він фактично позбавлений можливості приймати участь у житті та вихованні дитини.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на час розгляду справи відсутня виняткова ситуація, яка дозволяє дійти висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав; Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем вимог про застосування до відповідача крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, оскільки суди, відмовляючи в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, не попередили відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і не поклали на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків, тим самим схваливши поведінку відповідача до доньки. Крім того, апеляційним судом в порушення положень статей 57-59 ЦПК України не враховано докази поведінки батька у сукупності з доказами про вчинення ним дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з дитиною, а також у сукупності з вищими інтересами його доньки.

17 лютого 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 грудня 2017 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційної скарги.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інтенції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Позбавлення батьківських прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, ґрунтуються на факті і спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовних розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками ( пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Судами встановлено, що відповідач з січня 2015 року знаходиться в місцях позбавлення волі, а тому фактично позбавлений можливості приймати участь у житті та вихованні дитини ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи позивача про те, що суди, відмовляючи в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, не попередили відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і не поклали на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків, тим самим схваливши поведінку відповідача до доньки; про не врахування апеляційним судом в порушення положень статей 57-59 ЦПК України доказів поведінки батька у сукупності з доказами про вчинення ним дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з дитиною та з вищими інтересами його доньки - є безпідставними.

Суди, вирішуючи спір, виходили з наданих позивачем доказів та встановлених обставин у справі (висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 вересня 2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, в якому не наведено достатніх фактичних даних щодо свідомої винної поведінки ОСОБА_6; що до відповідача не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, його думка щодо даного питання органом опіки та піклування не з'ясовувалась та враховуючи висловлене відповідачем у суді першої інстанції (в режимі відеоконференції з Роменською виправною колонією УДПтС України в Сумській області № 56) бажання змінити свою поведінку й відносини з донькою у бік покращення; відсутність на час розгляду справи виняткової ситуації, яка свідчить про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав) і обґрунтовано дійшли висновку про недоведеність позивачем вимог про застосування до відповідача крайнього заходу впливу, що є способом захисту прав та інтересів дитини, яким є позбавлення його батьківських прав.

За таких обставин, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Крат

В. П. Курило

В. М. Коротун