РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Новікової Н.В., за участю секретаря судового засідання Похвалітової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні цивільну справу №328/3276/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов обґрунтовує наступним. Сторони перебували у шлюбі з 18.07.1997 року до 12.09.2006 року. Від даного шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час ОСОБА_4 досяг повноліття та навчається на 1-му курсі Запорізької державної академії за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення».

Син навчається на денній формі навчання, не працює та не має можливості утримувати себе самостійно. У зв'язка з його навчанням позивач несе витрати за оплату навчання, гуртожитку, харчування, проїзду, придбання підручників, канцелярії, одягу та інших речей.

Відповідач з 2003 року до 2017 року працювала за кордоном. Участі у вихованні та утриманні дитини не приймає.

Відповідачка ОСОБА_2 надала відзив на позов, в якому вказала, що їх син проживає окремо від своїх батьків, його місце проживання зареєстровано за місцем навчання у місті Запоріжжя, що підтверджується відомостями вказаними у заяві ОСОБА_1 Вважає, що позивачем по справі може бути їх син, а не його батько. Нею дотримана домовленість про її участь у навчанні сина. Нею було сплачено половина коштів за навчання сина в розмірі 1850 грн. (1/2 від суми 3700 грн.), а також половина коштів за проживання в гуртожитку 2700 грн. (1/2 від суми 5400 грн.). Далі, наприкінці серпня 2017 року для сина в гуртожиток нею куплене ліжко за 1200 грн. Крім того, ОСОБА_1 не підтверджена її спроможність надавати сину ОСОБА_5 більшу допомогу, ніж зараз надається. Зараз вона знаходиться на території України, бо за станом свого здоров'я не спроможна працювати та вимушена тривало лікуватися. Вона не перебуває на обліку як безробітна, не має доходів, також не є підприємцем.

10 січня 2018 року під час проведення підготовчого засідання позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісячно.

Інших клопотань та заяв від сторін не надходило.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов та обставини, якими він обґрунтований підтримав та просив його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала з підстав зазначених у відзиві.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, пояснення на позов або відзив не надав.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у шлюбі з 18.07.1997 року до 12.09.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження та копією рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21.10.2008 в справі №2-1295/2008 про розірвання шлюбу.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, копією рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21.10.2008 в справі №2-1295/2008, паспортом №СЮ409220 від 17.10.2015 року.

ОСОБА_3 з 01.09.2017 року навчається на 1-му курсі денного відділення Факультету енергетики, електроніки та інформаційних технологій Запорізької державної інженерної академії за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення». Закінчує навчання 30.06.2021 року. Зазначені обставини підтверджуються довідкою академії від 29.08.2017 року №294, договором про надання освітніх послуг між ЗДІА та ОСОБА_1.

ОСОБА_3 проживає у гуртожитку за адресою: вул. Тригубенка, буд. 19, к. 28/1, м. Запоріжжя, що підтверджується паспортом №СЮ409220 від 17.10.2015 року, поясненнями сторін.

Відповідно до квитанції №18136169 від 22.08.2017 року позивачем ОСОБА_1 на користь ЗДІА сплачені 3700,00 грн. Сторони визнали цей факт в судовому засіданні, а також те, що вказані кошти на навчання сина були сплачені в рівних частках матірю та батьком. Крім того, сторони визнали, що витрати на проживання у гуртожитку також були сплачені ними в рівних частинах.

Відповідачка ОСОБА_2 не працює, на обліку як безробітна не перебуває, доходів не отримує, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.12.2017 №23341243, довідкою Токмацького міськрайонного центру зайнятості від 19.12.2017 №24, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 22.12.2017 №К/1037/08-33-08-209.

Відповідачка ОСОБА_2 в теперішній час хворіє, що підтверджується витягом з амбулаторної карти від 27.12.2017 №01/1930 та іншою медичною документацією, доданою до відзиву на позов.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язковою сукупністю таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виникнення даного аліментного зобов'язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: дитина досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23-х років; продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги; відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг 18 років, але на момент звернення до суду з позовом не досяг 23 років. З 01.09.2017 року він навчається на 1-му курсі денного відділення ЗДІА, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, адже він не має можливості працевлаштуватись та отримувати дохід.

В той же час позивач не довів, що відповідачка ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу сину ОСОБА_3 Натомість судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 в добровільному порядку сплачує ? частину грошових коштів за навчання сина та за його проживання в гуртожитку, при цьому відповідачка не працює, доходів не отримує, та має низку хронічних захворювань.

У зв'язку з викладеним, на підставі ч.1 ст.199 СК України, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, задоволенню не підлягає.

Також суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає син, а також сам син, який продовжують навчання. Враховуючи, що ОСОБА_3 в теперішній час проживає окремо від позивача, то саме ОСОБА_3 мав право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, а не позивач.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4,

до ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5,

третя особа ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, к. 28/1, м. Запоріжжя,

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Повне рішення складено 22 січня 2018 року.

Суддя: