АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/531/18 Справа № 205/171/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що 20.01.2014р. між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим станом на 12.12. 2016 року утворилася заборгованість у сумі 12369,58 грн.: 285 грн. 96 коп. заборгованість за кредитом; 8118 грн. 40 коп. заборгованість за процентами; 2900 грн. 00 коп. заборгованість по пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 565 грн. 22 коп. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2017 року у задоволені позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, позивач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження існування заборгованості позивачем не надано.

Однак колегія суддів не може погодитись з висновками суду, як з такими, що не відповідають матеріалам справи, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.01.2014р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості, а відповідач зобовязався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.6).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується власноручним підписом у заяві. Своїм підписом ОСОБА_2 також засвідчив свою згоду з умовами кредитування.

За змістом статей 526, 530, 610, 612, 1050 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В п.п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що Банк має право в односторонньому порядку змінювати встановлений на платіжну картку кредитний ліміт, а також проводити зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків.

За п. п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п.п. 1.1.5.25. Умов, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених Договором, Умовами та Правилами, клієнт сплачує банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за яким сплачується пеня, за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту.

З виписки по кредитному рахунку відповідача та наявного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався наданими йому кредитними коштами, проте зобовязання за спірним кредитним договором ним належним чином не виконувались, в результаті чого, станом на 12 грудня 2016 року, ОСОБА_2 має заборгованість за кредитом, згідно розрахунку позивача, в сумі 12369,58 грн.: 285 грн. 96 коп. заборгованість за кредитом; 8118 грн. 40 коп. заборгованість за процентами; 2900 грн. 00 коп. заборгованість по пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 565 грн. 22 коп. штраф (процентна складова).

Враховуючи вищенаведене, відповідно до вимог законодавства та умов договору заборгованість відповідача перед кредитором підлягає стягненню. Разом з цим, з визначеним позивачем розміром пені колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 5 статті 12 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені в межах строку позовної давності в розмірі 1100 грн.

Умовами договору визначено, що при порушені відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії.

Таким чином, враховуючи зазначений пункт договору та з урахуванням розміру заборгованості, яка підлягає стягненню включаючи зменшену судом суму пені процентна складова штрафу підлягає стягненню у розмірі 475,22 грн.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості станом на 12 грудня 2016 року в розмірі 10479,58 грн. 58 коп., що складається з: 285,96 грн. заборгованості за кредитом; 8118,40 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом;1100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 475,22 грн. штрафу (процентна складова).

Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 3091,08 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.01.2014 року станом на 12.12.2016 року в розмірі 10479,58 (десять тисяч чотириста сімдесят девять) грн. 58 коп., що складається з:

-285,96 грн. заборгованості за кредитом;

-8118,40 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом;

-1100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

-500,00 грн. штрафу (фіксована частина);

-475,22 грн. штрафу (процентна складова)

та судові витрати в розмірі 3091,08 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_3