Справа № 1319/9268/12 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/3634/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.,

секретаря: Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Позика» на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 30 березня 2017 року у справі за заявою ТзОВ «Фінансова компанія «Позика» про заміну стягувача у справі,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року у задоволенні заяви ТзОВ «Фінансова компанія «Позика» про заміну стягувача у справі - відмовлено.

Дану ухвалу оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Позика» подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права в результаті чого прийнято необґрунтоване та незаконне рішення. Вказує, що суд зазначив що після закінчення розгляду справи можлива тільки заміна сторони правонаступником у виконавчому провадженні, а не у справі розгляд якої закінчився. Проте, з цим не погоджується, оскільки вважає виконавче провадження стадією судового провадження, а згідно з вимогами чинног законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін є різновидом правонаступництва та можливе на будь -якій стадії процесу.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 30 березня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст..263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що Рішенням апеляційного суду Львівської області від 9 жовтня 2013 року у цивільній справі № 1319/9268/2012, яким скасовано рішення Сихівського районного суду м.Львова від 1 липня 2013 року, ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 23 жовтня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 у сумі 101 547,04 доларів США, що в еквіваленті становить 811 665,49 грн., пеню у розмірі 7121,11 доларів США, що в еквіваленті становить 56 919,04 грн., та судові витрати у розмірі 1863,75 грн., а також 1720,50 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

07 листопада 2013 року Сихівським районним судом м.Львова видано виконавчі листи №464/9268/13-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 23.10.2007 року в сумі 811665, 49, пеню в розмірі 7 121,11 грн та судовий збір у сумі 1863, 75 грн.

26 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариство «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінактив» укладено договір факторингу №51, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 23.10.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Фінактив».

26 грудня 2016 року між ТОВ «ФК «Фінактив» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» укладено Договір факторингу №51/1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 23.10.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Позика».

Відмовляючи у задоволенні заяви ТзОВ «ФК «Позика» про заміну стягувача у справі районний суд виходив з того, що після закінчення розгляду справи можлива тільки заміна сторони правонаступником у виконавчому провадження, а не у справі, розгляд якої закінчився. Також, районний суд вважав, що ТзОВ «ФК «Позика» жодним чином не доведено право переходу та набуття грошової вимоги ТзОВ «ФК «Фінактив» за договором факторингу №51 від 26 грудня 2016 року з ПАТ «УкрСиббанк» саме за кредитним договором №0 від 23 жовтня 2007 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком районного суду з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ТзОВ «ФК «Позика» звернулось до суду з заявою про заміну стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТзОВ «ФК «Позика». Як на підставу для задоволення вимог, посилалось на договір факторингу №51 від 26 жовтня 2016 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «ФК «Фінактив» (т.2 а.с. 23-24), акт прийому передачі права вимоги (т.2 а.с. 25), договір факторингу №51/1 від 26 грудня 2016 року укладений між ТзОВ «ФК «Фінакти» та ТзОВ «ФК «Позика» (т.2 а.с. 26-27), акт приймання- передачі права вимоги (т.2 а.с.28) та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №51/1 ві 26.12.2016 року (т.2 а.с.29).

За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст..514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за заявою сторони (заінтересованої особи), державного або приватного виконавця виконавця суд замінює таку сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст.15 цього Закону, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов'язків до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є, зокрема, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК).

Відповідно до правової позиції Верховного суду України в постанові №6-122цс13 від 20 листопада 2013 року, виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Доказами правонаступництва, залежно від підстав виникнення, можуть бути, зокрема, правочини щодо зміни кредитора або боржника у зобов'язанні.

Статтею 513 ЦК визначено, що правочин щодо зміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ТзОВ «Фінансова компанія «Позика», оскільки назване товариство, як новий кредитор за основним зобов'язанням, довело право переходу та набуття грошової вимоги за договором факторингу №51/1 від 26 грудня 2016 року.

Окрім того, як встановлено матеріалами справи, а саме постановою про відкриття виконавчого провадження №ВП51638227 від 14 липня 2016 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості 870448, 28 грн. ( т.1 а.с. 31), та заявник звернувся з заявою про заміну стягувача а не з заявою про заміну сторони у справі як це зазначено в ухвалі районного суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову постанову про задоволення заяви.

Відповідно до ст.. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Позика» задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 30 березня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким задоволити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Позика» про заміну стягувача.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Позика» у виконавчому провадженні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 19.01.2018 року.

Головуючий

Судді