Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 640/9260/15-ц

провадження № 61- 1179 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Аксіома»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2016 року у складі судді Сенаторова В. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року у складі суддів: Шаповал Н. М., Кіпенка І. С., Кіся П. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пунктів 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк» ) про захист прав споживача.

Позовна заява мотивована тим, що 2 грудня 2014 року, 15 січня 2015 року, 10, 12 та 18 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та АТ «Дельта Банк» були укладені договори банківського вкладу (депозиту) із сумами вкладів: 1 064 906 грн 96 коп., 440 846,40 доларів США, 39 511,37 євро.

Позивач вказав, що станом на дату подання позовної заяви закінчились строки залучення вкладів за всіма договорами банківського вкладу.

27 січня 2011 року, 26 грудня 2012 року та 18 березня 2013 року між ОСОБА_4 та АТ «Дельта Банк» було укладені договори банківських рахунків фізичної особи, за якими відкриті рахунки у гривні, доларах США та євро.

Позивач зазначив, що за умовами договорів банківського рахунку банк зобов'язався своєчасно здійснювати розрахункові операції позивача відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору.

20 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявами про перерахунок грошових коштів з рахунків, що відкриті на його ім'я на поточний рахунок, що відкритий на ім'я товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіома» (далі - ТОВ «Аксіома») в АБ «Експрес-Банк» у розмірі 1 064 906 грн 96 коп., 440 846,40 доларів США, 39 511,37 євро.

Разом з тим позивач не зміг розпорядитися належними йому грошовими коштами у зв'язку з неплатоспроможністю відповідача.

Уточнивши позов, позивач просив суд зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти з рахунків, що відкриті на ім'я ОСОБА_4 у АТ «Дельта Банк», на рахунок, що відкритий на ім'я ТОВ «Аксіома» в АБ «Експрес-Банк.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач як вкладник може вимагати задоволення своїх майнових вимог щодо повернення грошових коштів з банківських рахунків виключно в межах процедури ліквідації банку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_4, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, під час дії якої вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються, і стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неможливо, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення й задовольнити його позов, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не прийнято до уваги норми Закону України «Про виконавче провадження», яким встановлено порядок виконання судових рішень про примусове стягнення коштів з банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація. Разом з тим указав, що суди неправильно застосували норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки він не перебуває у правовідносинах з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли правильного висновку про те, що позивач, як вкладник, може вимагати задоволення своїх майнових вимог щодо повернення грошових коштів з банківських рахунків виключно в межах процедури ліквідації банку.

Судами встановлено, що 12 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та АТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) на строк до 13 травня 2015 року включно із сумою вкладу 80 тис. грн.

15 січня 2015 року між ОСОБА_4 та АТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) на строк до 15 квітня 2015 року включно із сумою вкладу 700 тис. грн.

10 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та АТ «Дельта Банк» були укладені договори банківського вкладу (депозиту) на строк до 11 травня 2015 року включно із сумами вкладів 150 тис. грн, 100 тис. грн, 30 тис. доларів США, 30 тис. доларів США, 30 тис. доларів США, 30 тис. доларів США.

2 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та АТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) на строк до 2 березня 2015 року включно із сумою вкладу 38 720 євро.

18 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та АТ «Дельта Банк» було укладено договори банківського вкладу (депозиту), на строк до 19 травня 2015 року включно із сумами вкладів 50 тис. доларів США, 50 тис. доларів США, 50 тис. доларів США, 50 тис. доларів США, 50 тис. доларів США, 50 тис. доларів США.

Станом на дату подання позовної заяви закінчився строк залучення вкладів за всіма договорами банківського вкладу (депозиту), що укладені між позивачем та відповідачем.

27 січня 2011 року, 26 грудня 2012 року та 18 березня 2013 року між ОСОБА_4 та АТ «Дельта Банк» було укладені договори банківських рахунків фізичної особи, за якими відкриті рахунки у гривні, доларах США та євро, на які були перераховані кошти з депозитних рахунків.

20 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявами про перерахунок грошових коштів з рахунків, що відкриті на його ім'я на поточний рахунок, що відкритий на ім'я товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіома» (далі - ТОВ «Аксіома») в АБ «Експрес-Банк» у розмірі 1 064 906 грн 96 коп., 440 846,40 доларів США, 39 511,37 євро.

Позивач не зміг розпорядитися належними йому грошовими коштами у зв'язку з неплатоспроможністю відповідача.

Постановою правління Національного банку України від 2 березня 2015 року від № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 2 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 3 березня 2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації строком на шість місяців, до 2 вересня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 3 серпня 2015 року № 147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 2 жовтня 2015 року.

Постановою Національного банку України від 2 жовтня 2015 року № 150 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Дельта Банк».

Згідно із положеннями частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом із тим, частина перша статті 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі-Закон), який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

У пункті 8 Прикінцевих і перехідних положень Закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

У пункті 1 частини шостої статті 36 Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно з частиною п'ятою статі 45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Суди, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, правильно застосували норми Закону, враховуючи, що з 3 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.

На момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочату процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 20 січня 2015 року № 6-2001 цс 15, від 13 червня 2016 року № 6-1123 цс 16, від 12 квітня 2017 року № 6-350 цс 17.

Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Доводи позивача про те, що він не перебуває у правовідносинах з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а тому відсутні правові підстави для застосування судами норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є безпідставними, оскільки застосування вказаного Закону не залежить від того, чи перебуває вкладник у правовідносинах з Фондом, а пов'язане із початком процедури виведення банку з ринку.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта