Єдиний унікальний номер 725/3765/17
Номер провадження 2/725/779/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2018 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Посилалася на те, що 03.04.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис №2837 за кредитним договором №СVXRRX3639 від 10.03.2007 року, що був укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк». Зазначеним виконавчим написом запропоновано задовольнити вимоги банку шляхом перерахування на рахунок №3111 в ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну заборгованість у розмірі 13982 грн. 14 коп.

Із виданим нотаріусом виконавчим написом вона не погоджується, оскільки заборгованість за кредитним договором була спірною. Зазначену обставину підтверджує тим, що у 2010 році за її заявою судом було винесено ухвалу про скасування судового наказу від 25.05.2010 року, яким із неї було стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Окрім того, позивач вказувала на те, що нею добросовісно виконувались усі обовязки за договором і було повністю погашено кредитну заборгованість ще у 2008 році.

Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 03.04.2017 року за реєстровим номером 2837.

Відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було подано заперечення на позовну заяву. У поданих запереченнях банк позовні вимоги не визнав та вказував на те, що виконавчий напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, оскільки подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства.

Третьою особою до суду було подано письмові пояснення на позов, в яких нотаріус посилався на те, що під час вчинення виконавчого напису вона не встановлює прав та обовязків учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, що й було нею зроблено. Зазначила, що вчинення виконавчого напису було правомірним та просила розглянути справу у її відсутності.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені у ньому обставини. Просила скасувати виконавчий напис нотаріуса від 03.04.2007 року.

Представник позивача також позов підтримав. Пояснив, що ОСОБА_1 було погашено заборгованість за кредитним договором ще у 2008 році, а тому нарахована заборгованість не відповідає дійсності. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій не заперечувала протии розгляду справи у її відсутності.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 10.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СVXRRX3639, відповідно до умов якого позичальнику було надано строковий кредит у розмірі 1834 грн. 80 коп. на 12 місяців на строк з 10.03.2007 року по 10.03.2008 року включно зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 44 грн. 95 коп. та надання одноразової допомоги за надання фінансового інструменту у розмірі 305 грн. 80 коп. Позичальник у свою чергу взяв на себе зобовязання повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду та комісію в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця шляхом сплати щомісячного платежу у сумі 208 грн. 11 коп. (а.с. 38).

Позивач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

03.04.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було видано виконавчий напис, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 13982 грн. 14 коп. з ОСОБА_1, які є її боргом за кредитним договором №СVXRRX3639 від 10.03.2007 року, що був укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк», шляхом перерахування коштів на рахунок №3111 у розмірі: залишок заборгованості за тілом кредиту - 179 грн. 57 коп.; залишок заборгованості за відсотками 2974 грн. 94 коп.; пеня 7304 грн. 67 коп.; штраф 522 грн. 96 коп.; витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису 3000 грн. 00 коп. (а.с.9). Строк, за який проводиться стягнення 10 років, а саме з 10.03.2007 року по 20.03.2017 року.

Позивач із вказаним виконавчим написом не погоджується, у звязку з чим звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», а також Законом України «Про захист прав споживачів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

Зокрема, за змістом ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Положеннями глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р. визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172 (п.3.1, п.3.2 Порядку).

Так, постановою Кабінету Міністрів України №1172 29.06.1999 р. затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Зокрема, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості у кредитних правовідносинах додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

З досліджених судом копій матеріалів, на підставі яких приватним нотаріусом було видано виконавчий напис, судом встановлено, що підставою для видачі виконавчого напису 03.04.2017 року стали: заява стягувача про вчинення виконавчого напису від 03.04.2017 року, письмова вимога про усунення порушень від 20.03.2017 року, виписки з рахунку боржника (а.с. 42, 65-68).

Порядок вчинення нотаріальних дій визначено пунктами 1 - 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Так, згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

За результатами аналізу вище наведених норм права можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові від 05.07.2017 року.

Проаналізувавши наведені вище розяснення, а також надані суду письмові докази в їх сукупності, суд зауважує, що при вчиненні виконавчого напису 03.04.2017 року нотаріус не персвідчився у безспірності предявленої до стягнення заборгованості та не витребував необхідних документів у стягувача. До зазначених висновків суд приходить, виходячи з наступних мотивів.

Так, як вбачається з дослідженої у судовому засіданні кредитної угоди №СVXRRX3639 від 10.03.2007 року, кінцевий строк виконання зобовязання сторонами було визначено до 10.03.2008 року.

З дослідженої у судовому засіданні виписки з рахунку боржника за кредитним договором видно, що останнє погашення заборгованості за договором здійснювалося ОСОБА_1 ще у 2008 році (а.с.68).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.06.2010 року за заявою ОСОБА_1 було скасовано судовий наказ, виданий 25.05.2010 року за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення боргу за договором кредиту з ОСОБА_1 у сумі 1715 грн. 65 коп. (а.с.7). Із зазначеної ухвали суду судом встановлено, що ОСОБА_1 з судовим наказом не погодилась, посилаючись на безпідставність заявлених вимог.

Зазначена обставина, на думку суду, є безумовним підтвердженням того, що заборгованість за кредитним договором № СVXRRX3639 від 10.03.2007 року є спірною.

Буд-яких доказів звернення до суду в подальшому з позовом до боржника ПАТ КБ «Приватбанк» суду не надав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, як вбачається з матеріалів справи банку було відомо про порушення боржником свого зобовязання перед банком з моменту виникнення заборгованості та на час закінчення строку дії договору, що підтверджується випискою з рахунку боржника за кредитним договором, а також заявою позичальника, яка одночасно з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам являє собою кредитний договір, відповідно до якої кінцевий термін повернення кредиту закінчився 10.03.2008 року (а.с.38).

Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статте. 264 Кодексу визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного з кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Отже, у даному випадку, враховуючи аналогію закону, початок перебігу позовної давності має обчислюватися з моменту предявлення заяви про видачу судового наказу.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, судом встановлено, що договір між сторонами складає заява позичальника №СVXRRX3639 разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка».

Судом також встановлено, що відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка), які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема п.5.5, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлено сторонами тривалістю 5 років.

Проте, вказані вище обставини нотаріусом перевірені не були. Зокрема, із наданих нотаріусом суду матеріалів, на підставі яких нею було вчинено виконавчий напис, видно, що остання не витребувала у стягувача належним чином завірені Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка), які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин та є частиною кредитного договору, а отже нею не було встановлено умов кредитного зобовязання щодо позовної давності, а відповідно і безспірності заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У данному випадку, суд вважає, що представник відповідача не надав суду доказів того, що сума боргового зобовязання на час звернення про вчинення виконавчого напису була безспірною.

Як розяснено у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, повязаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні за участю нотаріуса, який залучається до участі у справі у якості третьої особи.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заборгованість боржника на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною, а нотаріус належним чином не виконав вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» та не пересвідчився у безспірності заборгованості, що унеможливлює видачу виконавчого напису. приходить до висновку, що надані позивачем докази в своїй сукупності є достатніми та дають змогу суду дійти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.18 ЦК України, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р.,ст.ст. 4, 5, 10, 18, 80, 89, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке розташовано за адресою м.Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50 (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360570), третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню -задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 03.04.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №2837, таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька