П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року місто Київ

Унікальний № 761/42637/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1621/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

при секретарі - Іваницькій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Волошина В. О. 28 листопада 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» та, з урахуванням уточнень, просила скасувати наказ № 612-к від 08 листопада 2016 року та поновити її на посаді головного економіста відділу обліку та контролю операцій з платіжними картками управління обліку та супроводження банківських операцій Операційного департаменту ПАТ «БМ Банк», стягнути з ПАТ «БМ Банк» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 листопада 2016 року, зобов'язати ПАТ «БМ Банк» відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення (а. с. 169 - 171).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 08 грудня 2017 року надіслала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства, є незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує права і підлягає скасуванню. Зазначає, що 16 вересня 2016 року її письмово було повідомлено про зміни істотних умов праці. Проте, зазначені в повідомленні зміни не були обґрунтовані, мали місце лише для одного працівника, а саме для скаржника, та не підтверджувались штатним розкладом. Зміна істотних умов праці полягала лише в зміні розміру посадового окладу.

Так, скаржник вважає своє звільнення незаконним, так як фактично жодних суттєвих реорганізаційних і структурних змін у відділенні не відбулося, для інших працівників розмір заробітної плати не зменшився, не були змінені умови праці інших працівників відділу та працівників, що обіймають аналогічну посаду. Змінився лише розмір її, скаржника, посадового окладу.

Скаржник вважає, що дійсною підставою для її звільнення було негативне ставлення до неї з боку керівника відділу. Підстави, зазначені відповідачем у повідомленні від 16 вересня 2016 року, Наказі від 08 листопада 2016 року та Посадовій інструкції від 16 вересня 2016 року, а також посилання відповідача на впровадження програми, яка зменшила навантаження на працівників і в цьому полягає зміна істотних умов праці, не є такими, оскільки зменшення навантаження на працівників є оптимізацією роботи, а не зміна істотних умов праці. Проте, суд першої інстанції дійшов протилежного висновку та залишив позов без задоволення.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3., підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник ПАТ «БМ Банк» - адвокат Іванова О.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила її відхилити, посилаючись, зокрема, на те, що при впровадженні відповідачем в дію та реалізації в практичній діяльності основних засад постанови Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року №705 Управлінням обліку та супроводження банківських операцій Операційного департаменту відповідача проведено роботи по оптимізації та автоматизації банківських процесів. Вказані дії призвели до спрощення процедур відображення, перевірки та звіряння даних первинного обліку та зменшили навантаження на позивача (значне скорочення ручних операцій, отримання інформації від інших підрозділів банку у формі, яка дозволяє автоматичну обробку даних та ін.). Також, виникла можливість оперативного контролю бухгалтерського обліку платіжних карток за допомогою аналітичної інформації, яка формується програмою автоматично. Необхідність поділу функціоналу співробітників відділу і відповідно зміни, внесені до Положення були пов'язані з фіксуванням у нормативних документах банку реального відображення існуючої роботи відділу. При діючому принципу взаємозамінності, кожен головний економіст веде свій сектор робіт, які значно відрізняються один від одного за обсягом та складністю. Таким чином, проведена автоматизація процесів зробила окремі ділянки роботи, за які відповідала саме позивач, менш завантаженими, деякі операції були повністю автоматизовані і за якими залишилися тільки контрольні функції.

Крім того представник пояснила, що у зв'язку зі змінами в організації праці позивача її відповідно до вимог ст.32 КЗпП України 16 вересня 2016 року було повідомлено про такі зміни та про зміну її посадового окладу, які мають відбутися з 16 листопада 2016 року, позивачу було запропоновано або продовжити роботу на займаній посаді зі зміненими умовами праці, або звільнитися за п.6 ст.36 КЗпП України. Так, позивач скористалась своїм правом та відмовилась продовжувати роботу зі зміненими умовами праці, у зв'язку з чим була звільнена з 16 вересня 2016 року відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України, при цьому відповідачем були проведені усі передбачені законодавством України виплати. 16 листопада 2016 року позивачу видано відповідачем трудову книжку.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу міститься в матеріалах даної справи (а.с.182-185).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи і заперечення представників ОСОБА_2 та Банку, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно Наказу №317-к від 21 серпня 2013 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу та призначено на посаду головного економіста Відділу супроводу операцій за картковими рахунками управління обліку банківських операцій та міжнародних розрахунків ПАТ «БМ Банк» (а.с.17).

Наказом № 507-к від 20 грудня 2013 року позивача у зв'язку зі зміною організаційної структури, переведено на посаду головного економіста відділу обліку та контролю операцій з платіжними картками управління обліку та супроводження банківських операцій Операційного департаменту (а.с. 16-17).

Наказом № 494-к від 16 вересня 2016 року змінено обсяг посадових обов'язків та розмір посадового окладу з 16 листопада 2016 року за посадою головного економіста відділу обліку та контролю операцій з платіжними картками управління обліку та супроводження банківських операцій Операційного департаменту (а.с. 54).

Того ж дня, 16 листопада 2016 року затверджено посадову інструкцію головного економіста відділу обліку та контролю операцій з платіжними картками управління обліку та супроводження банківських операцій Операційного департаменту, якою були значно зменшені функціональні обов'язки щодо посади, яку обіймала ОСОБА_2 - головного економіста та з якою її, позивача, було ознайомлено, про що поставлено підпис (а.с. 49-52).

Як вбачається з копії повідомлення від 16 вересня 2016 року, ОСОБА_2 було повідомлено про зміну істотних умов праці за посадою головного економіста відділу обліку та контролю операцій з платіжними картками управління обліку та супроводження банківських операцій Операційного департаменту. Вказане повідомлення містило відомості щодо зміни з 16 листопада 2016 року розміру посадового окладу щодо посади, яку обіймала ОСОБА_2 встановлюється на рівні 2 200 грн. 00 коп. на місяць, а обсяг посадових обов'язків визначається Посадовою інструкцією, затвердженою 16 вересня 2016 року (а.с.7).

Крім того, вказаним повідомленням позивачу запропоновано продовжити роботу у АТ «БМ Банк» на зазначених умовах, а у разі незгоди щодо подальшої роботи - роз'яснено, що вона буде звільнена з 16 листопада 2016 року, відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, в цей же день позивач зазначила про свою незгоду щодо продовження роботи у АТ «БМ Банк» на запропонованих умовах, про що поставила особистий підпис (а.с. 7).

Так, Наказом в.о. голови правління АТ «БМ Банк» №612-к від 08 листопада 2016 року, головного економіста відділу обліку та контролю операцій з платіжними картками управління обліку та супроводження банківських операцій Операційного департаменту ОСОБА_2 звільнено 16 листопада 2016 року, у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, за п. 6 ст. 36 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та грошової компенсації за 23 календарні дні невикористаної щорічної відпустки (а.с. 8).

Згідно з абзацом 3 ст.32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач та її представник наголошували, що на їх думку, звільнення ОСОБА_2 пов'язане з негативним ставленням до неї з боку керівництва.

Так, залишаючи без задоволення позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час звільнення ОСОБА_2 із займаної посади були дотримані вимоги КЗпП України, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., то враховуючи законне звільнення позивача такі вимоги також задоволенню не підлягають.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п. 6 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язкова.

У тих випадках, коли підстави для зміни зазначених умов були, але працівник, який відмовився від продовження роботи, не був попереджений за 2 місяці про їх зміну або звільнений до закінчення цього строку після попередження, суд відповідно змінює дату звільнення.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що про зміни в організації праці було повідомлено не лише позивача, разом з тим, для інших працівників посадовий оклад не зменшився та їх посадові обов'язки не змінилися.

Як пояснила в судовому засіданні представник ПАТ «БМ Банк», проведена автоматизація процесів зробила окремі ділянки роботи, за які відповідала саме позивач, менш завантаженими, деякі операції були повністю автоматизовані і за якими залишилися тільки контрольні функції.

Також, у Звіті виконаних робіт головними економістами Відділу обліку та контролю операцій з платіжними картками за період 01 листопада 2015 року - 31 березня 2016 року (а.с.139-142), на який посилається відповідач у своїх запереченнях та відзиві, відображено кількісні показники основних видів робіт Відділу. Загальна тенденція практично усіх зазначених в Звіті напрямків показує зменшення навантаження на позивача.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідачем при звільненні позивача дотримано вимоги КЗпП України, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, враховуючи, що звільнення позивача було законним, також відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Доводи скаржника про те, що фактично у відділі не відбулось суттєвих організаційних і структурних змін, а зменшення навантаження є оптимізацією роботи, а не зміною істотних умов праці, є необґрунтованими та безпідставними, а тому відхиляються колегією суддів.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухвалене під головуванням судді Волошина В. О. 28 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В.Головачов

О.В. Шахова