Провадження № 22-ц/779/160/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Возняк В.Д.

з участю апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Созанського Степана Дмитровича та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, постановлену головуючим суддею Татаріновою О.А. 22 листопада 2017 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и л а:

18.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з наведеною скаргою, в обґрунтування якої зазначив, що 11.09.2017 року він отримав рекомендований лист, в якому знаходився лист Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області №12685 від 23.08.2017 року та постанова від 23.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54573854, винесена старшим державним виконавцем Созанським С.Д. Згідно штампу на конверті та даних, які містяться на сайті «Укрпошта», рекомендований лист відправлений йому 06.09.2017 року, тобто з порушенням строку, встановленого ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, в постанові про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2017 року зазначено: «3. Стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 264,36 грн.». Йому не зрозуміло якому приватному виконавцю і чому він повинен сплачувати винагороду в розмірі 264,36 грн. Також в п. 6 постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2017 року не вказаний ідентифікатор для доступу до виконавчого провадження, чим порушується його право вільного доступу до вказаного виконавчого провадження. У зв'язку з наведеним скаржник просив визнати, що старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Созанським С.Д. не було своєчасно вчинені дії, передбачені ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», а саме несвоєчасно направлено постанову від 23.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54573854, та скасувати дану постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2017 року задоволено частково скаргу ОСОБА_1. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Созанського Степана Дмитровича щодо своєчасного направлення постанови від 23.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54573854. В решті вимог скарги відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду в частині відмови в задоволенні вимог скарги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2017 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що згідно резолютивної частини оскаржуваної ухвали судом визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Созанського Степана Дмитровича щодо своєчасного направлення постанови від 23.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54573854, хоча мало бути зазначено «несвоєчасного направлення».

Також на думку апелянта, судом не враховано його доводи про те, що в пункті 3 оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено «3. Стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 264,36 грн.». Проте йому не зрозуміло якому приватному виконавцю і чому він повинен сплачувати винагороду в розмірі 264,36 грн. Також в п. 6 постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2017 року не вказаний ідентифікатор для доступу до виконавчого провадження, чим порушується його право вільного доступу до вказаного виконавчого провадження.

Крім того апелянт стверджує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось і те, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з грубим порушенням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки така не скріплена гербовою печаткою Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, що є грубим порушенням процедури, встановленої законом.

З наведених підстав апелянт просить ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог скарги про скасування постанови від 23.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54573854 скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів, просили про її задоволення.

Представник Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

З урахування положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Созанського С.Д. від 23.08.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №54573854 з виконання виконавчого листа №344/4870/2016, виданого 21.06.2017 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «МІУК» заборгованості в сумі 2 643,65 грн. (а. с. 3).

Згідно супровідного листа від 23.08.2017 року №12685 (а. с. 2), Івано-Франківським міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 було направлено для виконання та відома постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2017 року.

Однак зі штампу на конверті та результату пошуку на електронному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про рух рекомендованого листа №782 вбачається, що такий лист було відправлено 06.09.2017 року (а. с. 4, 5).

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2017 року є правомірними, а тому підстав для її скасування немає. Разом з тим державним виконавцем були допущені порушення щодо своєчасного направлення боржникові постанови від 23.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54573854 та не зазначено ідентифікатор для доступу до виконавчого провадження, чим порушено право боржника на вільний доступ до виконавчого провадження, а тому в цій частині скарга підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Положеннями ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 Закону встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З урахуванням встановлених обставин та наведених норм матеріального права суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Созанським С.Д. не дотримано строків щодо своєчасного направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2017 року боржникові ОСОБА_1, а тому такі дії державного виконавця є неправомірними.

Доводи апелянта про те, що судом в резолютивній частині ухвали невірно зазначено про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Созанського С.Д. щодо своєчасного направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2017 року, хоча мало бути зазначено «несвоєчасного направлення», не свідчать про неправильне вирішення судом скарги в наведеній частині та спростовуються висновками суду першої інстанції, викладеними в мотивувальній частині ухвали. Допущену судом описку в наведеному слові, суд в силу ст. 269 ЦПК України може виправити з власної ініціативи або за заявою учасників справи.

Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2017 року в частині відмови в задоволенні вимог скарги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2017 року, винесеної старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Созанським С.Д. по виконавчому провадженню №54573854.

Пунктом 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція), встановлені вимоги до постанови державного виконавця. Зокрема, постанова, як окремий документ, повинна містити такі обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу 3 вказаного пункту Інструкції постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою.

Такі положення інструкції кореспондуються з положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 17.02.2017 року, що була чинною на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2017 року, якою було передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Разом з тим законодавством не передбачено, що відсутність печатки на постанові про відкриття виконавчого провадження є підставою для визнання такої постанови не чинною чи її скасування.

Доводи апелянта про не зазначення державним виконавцем ідентифікатора в п. 6 постанови від 23.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54573854 були предметом дослідження суду першої інстанції і суд дійшов правильного висновку, що не зазначення державним виконавцем ідентифікатора для доступу до виконавчого провадження порушує право заявника у вільному доступі до вказаного виконавчого провадження. Однак, не зазначення ідентифікатора не свідчить про незаконність прийнятої державним виконавцем наведеної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і доводи апелянта про те, що в пункті 3 оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено «3. Стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 264,36 грн.», у зв'язку з чим йому не зрозуміло якому приватному виконавцю і чому він повинен сплачувати винагороду в розмірі 264,36 грн., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, а в силу ч. 3 ст. 45 цього Закону основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та не містять підстав для скасування або зміни ухвали суду.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.