Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1687/18
Провадження № 2/711/940/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 травня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Слабко Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про захист прав споживачів,
ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про захист прав споживачів.
Також вказує, що спірний договір укладався нею з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб, тому на дані правовідносини поширюється Закон України «Про захист прав споживачів».
Оскільки Попередній договір купівлі-продажу відповідачем в строк обумовлений договором виконаний не був, вона 18.12.2017 року звернулася до відповідача з письмовою вимогою про його розірвання та повернення сплачених нею за цим договором коштів.
Дана вимога була отримана відповідачем 26.12.2017 року, однак була залишена без реагування. Такі дії відповідача вважає протиправними та такими, що порушують її права, як споживача, гарантовані законом.
Також вказує, що Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0224/19 від 12.12.2017 року з нею було укладено поза торговельним або офісним приміщенням відповідача, в порушення п.п. 6, 9, 26 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки він укладався у м. Павлоград, в той час як ТОВ «Велес Авто» на момент укладення вказаного договору знаходилося у м. Харкові, що стверджується даними ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Із договору також вбачається, що адресою реєстрації відповідача ТОВ «Велес Авто» є: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 56, оф. 512/1.
На даний час місцем знаходження відповідача є: м. Київ, провул. Новопечерський, 19/3.
До того, з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТОВ «Велес Авто» відокремлених структурних підрозділів не має.
Таким чином, укладення Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0224/19 від 12.12.2017 року у приміщенні в м. Павлоград, де не зареєстровано ні філії, ні представництва, ні іншого структурного підрозділу ТОВ «Велес Авто», є укладенням договору поза торговельним або офісним приміщенням.
Ухвалою суду від 12.03.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.
Представник відповідача ТОВ «Велес Авто» в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за місцем проживання та розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України».
Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача ТОВ «Велес Авто», повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, представник якого в судове засідання не зявився без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивачки щодо такого порядку розгляду справи.
Суд, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В судовому засіданні встановлено, що 12.12.2017 року між ОСОБА_1, з однієї сторони, яка є покупцем, та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Велес Авто», яке є продавцем, було укладено Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0224/19 від 12.12.2017 року, відповідно до умов якого сторони відповідно до ст. 635 ЦК України зобовязалися у встановлений договором строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу (Основний договір) на умовах, що встановлені у цьому Попередньому договорі.
Як вбачається з п. 1.2 Попереднього договору Транспортний засіб (майно) Продавець зобовязався придбати у третіх осіб для його відчуження Покупцеві за Основним договором, та який являтиметься предметом Основного договору, мав наступні ідентифікаційні ознаки: марка Toyota, модель Hilux, рік випуску 2014, інші характеристики: 3.0 DAT сірий металік.
Сторони зобовязалися укласти Основний договір до 19.12.2017 р. за умови повного виконання п. 2.1. цього Попереднього договору (п. 1.5. Попереднього договору) (а.с. 15-16).
Відповідно до п. 1.8 Попереднього договору, він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту укладення Основного договору.
Таким чином позивачкою ОСОБА_1 було виконано умови п.п. 2.1, 2.2 Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0224/19 від 12.12.2017 року щодо сплати авансу.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0224/19 від 12.12.2017 року укладався між позивачкою та відповідачем у м. Павлоград, де позивачкою і було проведено оплату авансу за умовами п.п. 2.1, 2.2 Попереднього договору, не дивлячись на те, що місцем його укладення зазначено м. Харків, оскільки позивачка ОСОБА_1 не могла одночасно перебувати у м. Харків і укладати Попередній договір, та у м. Павлоград здійснювати оплату авансу за цим договором.
При цьому, суд вважає, що вказана обставина також визнається та не заперечується відповідачем, оскільки відзиву із викладом своїх заперечень щодо обставин, вказаних у позовній заяві, відповідач на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 12.03.2018 року (а.с. 34) не надав.
Таким чином, судом встановлено, що Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0224/19 від 12.12.2017 року між позивачкою та відповідачем був укладений поза місцезнаходженням відповідача, яке на той час було зареєстровано у м. Харкові, при цьому, відповідач не мав зареєстрованих відокремлених підрозділів чи філій у м. Павлоград чи в інших населених пунктах України, що підтверджується Витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 8).
Оскільки позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача із вимогою про розірвання Попереднього договору у строк, встановлений у ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів», а відповідач не заперечив щодо його розірвання, то, в розумінні ч. 3 ст. 651 ЦК України, Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0224/19 від 12.12.2017 року є розірваним.
Суд вважає вказану обставину встановленою, оскільки заперечень щодо цієї обставини, вказаної у позовній заяві, відповідач на пропозицію суду про надіслання відзиву на позов, не надав.
Законом, зокрема ст.ст. 570, 571 ЦК України, не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобовязання не виконано, тобто основний договір у строк, вказаний у попередньому договорі не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Такі обставини суперечать вимогам чинного законодавства.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів та цивільного законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні вказаного спору, суд вважає, що права позивачки порушені відповідачем неповерненням коштів, сплачених на підставі Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0224/19 від 12.12.2017 року, який розірвано, оскільки вказана обставина підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків, моральної шкоди, а також суд може захистити цивільне право іншим способом, встановленим договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Частинами 1 та 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, тобто підлягає поверненню особам, які їх сплатили.
Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
У разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України).
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.
Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоровя і життєдіяльності.
Статтею 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.
Частиною 9 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.
Частиною 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Пунктами 6, 7, 9, 26 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що: офісне приміщення - будь-яке приміщення (будівля тощо), в якому знаходиться субєкт господарювання або його філія, або його структурний підрозділ, або представництво; договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця; торговельне приміщення - майновий комплекс, який займає окрему споруду (офісне приміщення) або який розміщено у спеціально призначеній та обладнаній для торгівлі споруді, де суб'єкт господарювання здійснює діяльність з реалізації товару.
Статтею 93 ЦК України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
Статтею 95 ЦК України встановлено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.
Частинами 3, 4 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.
Частиною 9 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.
За положеннями ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів», за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або не потрібного йому асортименту.
Згідно з вимогами ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення та/або висловлене ним волевиявлення.
Згідно з п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року №15) «Про практику розгляду цивільних прав за позовами про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів» захищає права споживача, яким є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує товари для власних побутових потреб. Крім того, вказаний Закон регулює відносини, що виникають між споживачем та підприємством чи громадянином-підприємцем, які продають товари, зокрема відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу.
Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0224/19 від 12.12.2017 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Велес Авто» укладено не за юридичною адресою відповідача, тобто поза торговельними або офісними приміщеннями, позивачка звернулася з вимогою до відповідача в межах необхідного строку, а тому зазначений договір підпадає під дію ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Враховуючи, що вказані кошти відповідачем ТОВ «Велес Авто» позивачці не повернуті, остання, в силу ч. 9 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів», має право вимагати сплати неустойки в розмірі 1% вартості продукції за кожен день затримки.
Крім того, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1106 грн.
Керуючись ст.ст.16, 93, 95, 570, 627, 635, 638, 651, 653 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 247, 258-259, 263, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про захист прав споживачів задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: В.М. Скляренко