Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 319/823/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/923/18 Ходько В.М.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що у період з 08.08.1987 року по 11.08.1989 року проходив військову службу на території Афганістану де в зазначений період велись бойові дії.

У 1988 році при виконанні службових обов`язків в зоні Демократичної республіці Афганістан отримав вогнепальне осколкове поранення в голову, праву ногу.

Наслідками поранень є шкіряні рубці на верхній губі зліва, два рубці на правому колінному суглобі розмірами 1,3х0,2 см, 1,9х0,7 см і 1,5х0,3 см, а згідно медичних документів (медична картка амбулаторного хворого, виписки із історії хвороби) за 2012-2015 роки, наслідками ЗЧМТ контузії головного мозку, МВТ є захворювання: «Гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., ступінь-2, ризик-2, гіпертензивне серце. ІХС, стенокардія напруги, ФК ІІ, дифузний кардіосклероз СН-І. Післятравматична дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з церебростенічним, стійким цефалічним, вестибуло-мозочковим синдромами, вегето-судинною дисфункцією, помірними мнестичними розладами. Післятравматичний остеохондроз хребта з переважним ураженням поперекового відділу з больовим синдромом, люмбоішалгією», - поранення, ЗЧМТ контузія головного мозку, МВТ і захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Зазначає, що він проходив неодноразові стаціонарні лікування з приводу осколкового наскрізного поранення правої ноги, внаслідок чого змушений тривалий час знаходиться на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК 26.04.2016 року йому була встановлена 3 група інвалідності.

Вказує, що він отримав чисельні захворювання, які турбують його і по сьогоднішній день. Перебування на стаціонарному лікуванні призводило до нетривалого позитивного покращення та в подальшому, його стан здоров`я не покращується, а з кожним роком погіршується. Він змушений тривалий час знаходиться на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Його постійно, щоденно турбуються головні болі, запаморочення, погіршення пам`яті, порушення сну, дискомфорт в області серця, підвищення АТ, болі в хребті та ногах.

Вважає, що у зв`язку з отриманням поранень під час проходження військової служби та подальшим встановленням інвалідності, яка пов`язана з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 240 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 240 000,00 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій справі у повному обсязі суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.
Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.
Так, судом встановлено, що позивач проходив військову службу на території Афганістану в період з 08.08.1987 року по 11.08.1989 року, в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується довідкою об`єднаного військового комісаріату Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області від 27.04.2016 року № 25 та записом у військовому квитку НОМЕР_1 .
Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією АВ № 0673105 ОСОБА_1 26.04.2016 року встановлена 3 група інвалідності внаслідок поранень, контузії головного мозку, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Інвалідність встановлена до 01.05.2018 року. Протипоказана важка фізична праця, психоемоційні перевантаження, тривалі статодинамічні навантаження.
У відповідності до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а у відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст.23 та ч.1 ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування моральної шкоди, потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; моральної шкоди (фізичні та душевні страждання, приниження честі і гідності фізичної особи); причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та моральною шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок державних органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Матеріали справи та Витяг із протоколу №5131 від 16 грудня 2016 року засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, стосовно того, що захворювання позивача пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії свідчить лише про те, що захворювання позивача виникло у період військової служби в лавах Збройних Сил СРСР у 1987 році та не підтверджує протиправності дій саме відповідача по справі Міністерства оборони України, внаслідок яких би виникли захворювання позивача і наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.ст. 12, 81 Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Ураховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача у цій справі задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно, в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку, правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив, вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.
За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року по цій справі без змін.

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: