АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1406/17 Номер провадження 22-ц/786/290/18Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_2 та його представника- адвоката Шевченко Т.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 листопада 2017 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини

та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом. Зазначав, що перебував з відповідачкою у шлюбі і має з нею спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку із розірванням шлюбу і припиненням сімейного життя із відповідачкою просив визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом з ним за адресою: АДРЕСА_1.

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому зазначала, що донька на момент подачі позову проживає разом з нею і вважає, що виняткові обставини для розлучення дитини з матір'ю відсутні, а тому просила суд визначити місце проживання дочки разом з нею за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинами справи, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким його позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Ввважає, що висновок суду першої інстанції про пріоритетність визначення місця проживання дитини із матір'ю не узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який наголошує на рівності батьків у спорах про опіку над дитиною. Крім того, зазначав, що судом не було надано оцінку показам свідків, акту обстеження житлово-побутових умов від 22 червня 2017 року, а також тій обставині, що відповідачка не має постійної роботи і стабільного доходу.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 грудня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було укладено шлюб (а.с. 16).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою сторін (а.с. 15).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 40).

Судом встановлено, визнається особами, які беруть участь у справі та підтверджується довідкою Вишневої сільської ради Оржицького району від 2 вересня 2017 року, що станом на час розгляду справи у суді першої інстанції малолітня донька сторін проживає за адресою АДРЕСА_2, разом із матір'ю.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 20 грудня 1994 року ОСОБА_4 є співвласником житлового будинку за адресою с. Вишневе Оржицького району, у якому вона проживає на даний час (а.с. 44).

Відповідно до довідки Вишневого ДНЗ (ясла-садок) «Сонечко» від 28 вересня 2017 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує даний дошкільний навчальний заклад з 28 вересня 2017 року (а.с. 114).

Згідно до виробничої характеристики ОСОБА_2, останній працює у ТОВ «Лубенський молочний завод» водієм автотранспортних засобів транспортної служби з 01 червня 2017 року (а.с. 115).

Відповідно до довідки від 16 листопада 2017 року, ОСОБА_4 працює на посаді дояра з 03 листопада 2017 року (а.с. 116).

Задовольнивши зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, місцевий суд вважав, що по справі немає підстав, які б унеможливлювали передачу дитини на проживання разом з матір'ю , а також виняткових обставин, за яких дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю. При цьому суд врахував вік малолітньої Алєсі, її стать, а також те, що ОСОБА_4 працює, є співвласником будинку, у якому проживає разом з дитиною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998р. № 16 « Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

У даній справі, суд першої інстанції встановив, що мати дитини має постійне місце проживання за місцем знаходження її власності, місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

При цьому в справі не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дівчинки разом з матір'ю.

Крім того, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, колегія суддів виходить з приписів, визначених ст.19 СК України, яка передбачає, що при розгляді спорів, зокрема, щодо визначення місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так, з висновку Лубенської міської ради вбачається, що, як батьком дитини - ОСОБА_2, так і матір'ю - ОСОБА_4 створено належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини ( а.с.184-186).

З акту обстеження умов проживання ОСОБА_5, здійсненого сільським головою Вишневої сільської ради Оржицького району Полтавської області за участю депутата сільської ради вбачається, що умови проживання дитини відмінні, є всі комунальні зручності, будинок умебльований, в ньому чисто, охайно, для розвитку дитини створені всі умови для виховання та розвитку дитини ( а.с. 188).

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дочки зі своєю матір'ю.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до вимог статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» не можуть бути прийняті до уваги та є некоректними, так як стосуються інших правовідносин та пов'язані із застосуванням сексуального насильства над дитиною.

Між тим, в даній справі позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідач зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами чи своєю аморальною поведінкою негативно впливає на дитину.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ С. Б. Бутенко

/підпис/ О. І. Обідіна

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О. В. Прядкіна