АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/188/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 188 Мазуренко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі суддів :

Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Мазуренко Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей Уманської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей без згоди батька, повний текст по якій складено 20 листопада 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2017 року ОСОБА_6 звернулася із позов до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей без згоди батька. При цьому зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року. Від шлюбу народилися троє дітей: донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, сини - ОСОБА_8, і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти проживають із позивачем та перебувають на її утриманні.

Відповідач у вихованні дітей участі не приймає, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає.

Позивачка вказує, що має намір надати дітям повноцінний відпочинок з метою оздоровлення в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя. З усним проханням надати дозвіл на виїзд дітей зверталась до відповідача неодноразово, проте отримувала відмову. Також позивачем було направлено письмове звернення про надання дозволу щодо виїзду дітей за межі України, але відповіді на звернення надано не було.

З таких підстав ОСОБА_6 просила суд надати їй дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди (вивезення) за межі території України, в тому числі до Єгипту, Туреччини, Кіпру, Болгарії, Чорногорія, Хорватії та до держав Шенгенської угоди, дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення кожного з дітей шістнадцятирічного віку без нотаріально посвідченої згоди (дозволу) та супроводу батька дітей ОСОБА_5 та надати дозвіл позивачу дозвіл на виготовлення проїзних (та інших необхідних) документів дитини для тимчасового виїзду за кордон або супроводу неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України строком дії до досягнення кожного з дітей шістнадцятирічного віку, без нотаріально посвідченої згоди (дозволу) та супроводу батька дітей ОСОБА_5.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл ОСОБА_6 на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України до Єгипту, Туреччини, Кіпру, Болгарії, Чорногорії, Хорватії, її дітей: неповнолітньої - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2, малолітнього - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_5, протягом 2017, 2018 та 2019 років з дня набрання даним рішенням законної сили.

Дозволено ОСОБА_6 або її офіційному представникові, без згоди батька -ОСОБА_5, оформляти документи для виїзду дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до Єгипту, Туреччини, Кіпру, Болгарії, Чорногорії, Хорватії протягом 2017, 2018 та 2019 років з дня набрання даним рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, як незаконне, необґрунтоване, не правильно встановлені обставини, що мають значення для справи та постановлене із порушенням норм процесуального права, а саме, не вказано в рішенні відповідний часовий проміжок перебування дітей в цій державі, що суперечить рівності батьківських прав щодо виховання дітей, а по справі ухвалити нове рішення, яким відмовити в позовних вимогах повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про задоволення апеляційної скарги по наступних підстава:

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 являються батьками трьох дітей, а саме: неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року шлюб між сторонами розірвано і діти залишилися проживати разом з матір'ю та перебувають на її утриманні.

Згідно довідок, виданих лікарем ОСОБА_12, діти часто хворіють і потребують оздоровлення на морі.

Крім того, судом встановлено, що позивачка зверталася до відповідача із проханням надати дозвіл на виїзд її з дітьми за межі України для оздоровлення дітей на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України.

Відповідач у своєму листі не заперечує щодо надання дозволу на виїзд дітей за межі України, проте просив змінити графік побачень з дітьми.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей Уманської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей без згоди батька - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 704 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Судді: