Справа № 455/808/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/3075/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів : Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

з участю представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на заочне рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и л а:

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 25 лютого 2016 року, з метою придбання трактора «МТЗ-321», звернувся у представництво ТзОВ «ЛК «Еталон» у м. Львові. Перед укладенням Договору протягом нетривалого часу відбулася бесіда між ним та представником відповідача, яка запевнила, що позивач отримає трактор протягом трьох днів після сплати першого внеску. Після отримання трактора позивач щомісячно повинен сплачувати за нього певну суму коштів протягом одного року. Стверджує, що представник відповідача запевнила його у вигідності умов Договору та не дозволила винести договір з метою ґрунтовного ознайомлення з його умовами, а тому він погодився та уклав договір фінансового лізингу № 004102.

На виконання умов договору, на рахунок відповідача ним 25 лютого 2016 року було перераховано грошові кошти у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією № N19TB45198. Укладаючи Договір позивач мав на меті придбати трактор «МТЗ-321» за ціною 60 000,00 грн., користуватися ним і сплачувати поступово його вартість. В тому, що позивач укладав саме такий договір його запевнила представник ТзОВ «ЛК «Еталон». Однак коли він детально ознайомився вже з підписаним договором, то виявилось, що предметом договору є трактор «Мінітрактор Foton FT 244» за ціною 200 000 грн.

Вважає даний договір таким, що суперечить принципам добросовісності, а умови договору вважає несправедливими та такими, що істотно порушують його права, оскільки під час укладання договору представник ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» надала йому хибну, недостовірну інформацію щодо умов договору та умов надання послуг відповідачем.

Крім цього, стверджує, що враховуючи вимоги норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди(найму) та договору купівлі-продажу. Згідно з ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі, а з участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами договору вимоги про нотаріальне посвідчення такий договір є нікчемним. Статтею 216 цього Кодексу передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути іншій стороні все що вона одержала на виконання цього правочину.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (м. Київ, вулиця Кутузова, 18/7, офіс 613, ) на користь ОСОБА_2 20 000,00 гривень в рахунок повернення сплачених коштів за договором фінансового лізингу № 004102 від 25 лютого 2016 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (м. Київ, вулиця Кутузова, 18/7, офіс 613, ) на користь ОСОБА_2 551,20 гривень судового збору.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 березня 2017 року заяву ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про перегляд заочного рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.12.2017 року - залишено без задоволення.

Заочне рішення оскаржило ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон».

В апеляційній скарзі представник зазначає, що договір фінансового лізингу укладений з ОСОБА_2 вчинений з дотриманням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», містить основні істотні умови встановлені законом, вчинений у письмовій формі та відповідає вимогам чинного законодавства України і підлягає до виконання сторонами. Звертає увагу, що в день підписання договору, позивач підписав заяву, якою підтверджує, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору, в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта. Вважає, що умови договору не створюють дисбаланс договірних прав між сторонами чи порушення принципу добросовісності, оскільки у договорі немає обов'язків лізингоодержувача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому. Також зазначає, що умови договору є прозорими і відповідають чинному законодавству України та не містить несправедливих умов. Вважає, що договори фінансового лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню. Просить заочне рішення скасувати, а позовну заяву залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено, що 25 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № 004102 (а.с. 7-15). Як вбачається із копії квитанції позивачем на виконання умов даного договору перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 20000 грн. (а.с.17).

21 березня 2016 року Договір лізингу №004102 від 25 лютого 2016 року було розірвано на підставі заяви позивача від 09 березня 2016 року, що підтверджується листом за вих. №389 від 21.03.2016 року (а.с.78).

Статтею 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

В силу вимог ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до ч.1 ст.799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи із вищезазначених положень законодавства, укладений договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає із змісту договору.

Відповідно до ч.4 ст.203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У частині 1 ст.220 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що договір фінансового лізингу № 004102від 25.02.2016 року, укладений між сторонами, підлягав нотаріальному посвідченню. Проте, такий договір укладений у простій письмовій формі, а тому є нікчемним, оскільки його недійсність прямо встановлена законом (ст.220 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що укладений між позивачем та відповідачем 25 лютого 2016 року договір фінансового лізингу №004102 є нікчемним, а тому слід застосувати наслідки нікчемності правочину шляхом зобов'язання сторін правочину повернути іншій стороні усе те, що вона отримала на виконання такого правочину, а саме стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 20 000 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні поданих суду доказів, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не є обов'язковим не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції правильно встановив, що оспорюваний договір за своєю правовою природою є змішаним договором, містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу та відповідно до ч.2 ст.799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи наведене, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» залишити без задоволення.

Заочне рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.389 ЦПК України.

Повний тест постанови складено 22 січня 2018 року.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота