Постанова

Іменем України

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 201/4417/16-ц

провадження № 61-187 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

представник заявника - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області Пожидаєва-Чистик Наталя Василівна, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Антонюка О. А.від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Макарова М. О., Максюти Ж. І., Прозорової М. Л., від 8 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на протиправні дії, бездіяльність та рішення головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області Пожидаєвої-Чистик Н. В.

Скарга мотивована тим, що головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції (далі - ВДВС Апостолівського РУЮ) у Дніпропетровській області Пожидаєва-Чистик Н. В. не виконала вимог частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки під час примусового виконання виконавчого листа № 2-9157/2010, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 21 березня 2011 року, не забезпечила відновлення її прав після ухвалення Апостолівським районним судом Дніпропетровської області рішення від 3 квітня 2014 року про визнання недійсними прилюдних торгів та аукціону щодо реалізації 28 травня 2013 року арештованого майна.

Зазначала, що державний виконавець своєчасно не повідомила її про відкриття виконавчого провадження, не роз'яснила її права, не надала можливості виконати рішення в добровільному порядку, наклала арешт на її майно.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Апостолівського РУЮ у Дніпропетровській області Пожидаєвої-Чистик Н. В., яка не забезпечила відновлення її прав після ухвалення Апостолівським районним судом Дніпропетровської області рішення від 3 квітня 2014 року про визнання недійсними прилюдних торгів та аукціону щодо реалізації 28 травня 2013 року належного їй арештованого майна - виробничого комплексу маслозавод по АДРЕСА_1 у м. Апостолове Дніпропетровської області та по АДРЕСА_1 у м. Апостолове Дніпропетровської області; зобов'язати головного державного виконавця ВДВС Апостолівського РУЮ у Дніпропетровській області Пожидаєву-Чистик Н. В. виконати вимоги частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» щодо повторної оцінки арештованого майна виробничого комплексу маслозавод, яке їй належить на праві власності, та виставити його для реалізації на електронних торгах; визнати неправомірними дії головного державного виконавця з примусового виконання виконавчого листа № 2-9157/2010, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 21 березня 2011 року, яка безпідставно виставила на електронні торги належне їй нерухоме майно по АДРЕСА_2, вартість якого значно нижче виробничого комплексу маслозавод.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що заявник оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження від 10 липня 2012 року, проте вказану постанову вона отримала у липні 2012 року, а до суду зі скаргою звернулась у жовтні 2015 року, тобто з пропуском строку для звернення до суду зі скаргою. Також суд зазначив, що ОСОБА_3 оскаржує дії державного виконавця, яким вчинюються дії з виконання рішення суду про стягнення з неї суми заборгованості за кредитним договором, однак вона ухиляється від виконання рішення суду, сума заборгованості нею не сплачена.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 листопада 2016 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що поважні причини пропуску строків для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця судом не встановлено, відтак відсутні підстави для його поновлення. Крім того, суд зазначив, що поновлення права власності ОСОБА_3 на Апостолівський маслозавод після визнання прилюдних торгів з реалізації цього майна недійсними не відноситься до компетенції державного виконавця.

У листопаді 2016 рокуОСОБА_3подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справкасаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця ВДВС Апостолівського РУЮ у Дніпропетровській області Пожидаєвої-Чистик Н. В., що полягало у невиконанні вимог частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - непроведення повторної оцінки належного їй арештованого майна, а не на постанову про відкриття виконавчого провадження від 10 липня 2012 року, як це зазначено у оскаржуваних нею судових рішеннях.

При цьому ОСОБА_3 посилалася на те, що обов'язок державного виконавця провести повторну оцінку майна прямо передбачено частиною п'ятою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», і тому бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, оскільки правопорушення є триваючим. Тому, на її думку, висновки судів про пропуск нею строку для звернення до суду, є безпідставними.

У грудні 2016 року головний державний виконавець ВДВС Апостолівського РУЮ у Дніпропетровській області Пожидаєва-Чистик Н. В. подала до суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судові рішення є законними і обґрунтованими. При цьому вказала, що частина п'ята статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» застосовується у випадках коли за звітом про вартість майна оцінюване майно не передавалось на прилюдні торги. Проте арештоване майно було передано державним виконавцем на реалізацію до закінчення чинності звітів та навіть проведено перші торги з його реалізації. Отже, на її думку, виконавчі дії проведено державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Також вказувала, що згідно акта державного виконавця від 21 вересня 2016 року при виїзді за адресою: АДРЕСА_1, з метою перевірки наявності майна - виробничого комплексу будівель та споруд (маслозавод), майно, на яке заявник просить звернути стягнення, відсутнє. Тобто, ОСОБА_3 навмисно не виконує рішення суду та навпаки перешкоджає його виконанню, так як пропонує звернути стягнення на майно, яке знищено.

Крім того, зазначила, що заявник звернулася до суду з пропуском строку, визначено статтею 385 ЦПК України 2004 року.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

2 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агенство «Верус», ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення суми кредитної заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 23 листопада 2007 року в розмірі 2 259 680 грн 84 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи.

Постановою від 10 липня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Апостолівського РУЮ у Дніпропетровській області Пожидаєвою-Чистик Н. В. було відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у вказаній вище цивільній справі, та накладено арешт на майно, належне ОСОБА_3; складений опис арештованого майна, а майно, що є предметом іпотеки - Апостолівський маслозавод - передано на відповідальне зберігання ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідні документи були отримані ОСОБА_3 поштою у липні 2012 року.

Через неналежне виконання вказаного рішення суду 28 травня 2013 року були призначені і проведені прилюдні торги, кошти від яких повинні бути направлені на погашення суми кредитної заборгованості, однак ОСОБА_3 не погодилася з результатами вказаних торгів і оскаржила їх до суду.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 3 квітня 2014 року, що набрало законної сили, позов ОСОБА_3 до ВДВС Апостолівського РУЮ у Дніпропетровській області, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_8, третя особа - ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання прилюдних торгів та аукціону недійсним, визнання недійсними протоколів проведення прилюдних торгів та аукціону, актів про проведенні прилюдні торги та аукціон, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів задоволено частково. Визнано недійсними: прилюдні торги від 28 травня 2013 року щодо реалізації належного ОСОБА_3 нерухомого майна по АДРЕСА_1 у м. Апостолове Дніпропетровської області та по АДРЕСА_1 у м. Апостолове Дніпропетровської області, аукціон від 28 травня 2013 року щодо реалізації належного ОСОБА_3 нерухомого майна по АДРЕСА_1 у м. Апостолове Дніпропетровської області, протоколи про проведення прилюдних торгів та акти про проведення прилюдних торгів від 28 травня 2013 року. У решті позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд виходив з того, що нею пропущено строк для звернення до суду. У цьому випадку застосуванню підлягає частина друга статті 72 ЦПК України 2004 року, згідно якої документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Проте суд розглянув її скаргу по суті, відмовив у скарзі та зазначив, що поновлення її права власності на Апостолівський маслозавод після визнання прилюдних торгів з реалізації цього майна недійсними не відноситься до компетенції державного виконавця.

Відповідно до статті 385 ЦПК України 2004 року скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, ОСОБА_3 посилалася на порушення головним державним виконавцем ВДВС Апостолівського РУЮ у Дніпропетровській області Пожидаєвою- Чистик Н. В. вимог частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» та просила, зокрема, зобов'язати державного виконавця провести повторну оцінку належного їй арештованого майна та виставити його для реалізації на електронних торгах у зв'язку з ухваленням Апостолівським районним судом Дніпропетровської області рішення від 3 квітня 2014 року про визнання недійсними прилюдних торгів та аукціону щодо реалізації 28 травня 2013 року належного їй арештованого майна - виробничого комплексу маслозавод по АДРЕСА_1 у м. Апостолове Дніпропетровської області та по АДРЕСА_1 у м. Апостолове Дніпропетровської області.

Згідно з частиною п'ятою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов'язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб'єктів права на оскарження її незаконних дій. Якщо ж обов'язок державного виконавця здійснити певну дію прямо передбачено законом, але строки її вчинення не зазначені, то бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, оскільки правопорушення є триваючим.

У пункті 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено: якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Отже, судове рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 є суперечливим, оскільки у разі пропуску ОСОБА_3 строку для звернення до суду, передбаченого статтею 385 ЦПК України 2004 року, суд мав би поновити пропущений строк або залишити її скаргу без розгляду. Разом з тим, суд скаргу розглянув по суті та відмовив у її задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційний суд вказані недоліки суду першої інстанції не усунув та не врахував, що ОСОБА_3 оскаржується бездіяльність державного виконавця щодо непроведення повторної оцінки належного їй майна для його подальшої реалізації (частина п'ята статті 58 Закону України «Про виконавче провадження»), а не постанова про відкриття виконавчого провадження від 10 липня 2012 року.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І.Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк