АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 681/543/16-ц
Проваджння № 22-ц/792/74/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Корніюк А.П., Спірідонової Т.В.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Кустовецької сільської ради Полонського району Хмельницької області, треті особи - Полонський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Полонська державна нотаріальна контора Хмельницької області, про встановлення фактів, які мають юридичне значення, та визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2017 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_3, Кустовецької сільської ради Полонського району Хмельницької області (далі - рада), треті особи - Полонський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - відділ РАЦС), Полонська державна нотаріальна контора Хмельницької області (далі - нотаріальна контора), про встановлення фактів, які мають юридичне значення, та визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

ОСОБА_1 зазначила, що з 1957 року її батьки, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою. Як з'ясувалося потім, у свідоцтві про народження позивача відсутній запис про батька, хоча за життя ОСОБА_4 визнавав своє батьківство щодо неї. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Україна». Позивач як спадкоємець за законом першої черги фактично вступила в управління спадковим майном і прийняла спадщину в установленому законом порядку, зокрема вона похоронила батька, забрала усі речі та документи з будинку, обробляла земельну ділянку та здійснювала ремонт будинку. Незважаючи на це, 14 липня 2015 року сестра її батька, ОСОБА_3, як спадкоємець за законом другої черги незаконно одержала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) ОСОБА_4

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд: встановити факт, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, визнавав своє батьківство щодо неї; встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька, ОСОБА_4; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 3 квітня 2015 року, видане нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3, недійсним.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2017 року позов задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, визнавав себе батьком ОСОБА_1 Встановлено факт, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном. Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 3 квітня 2015 року державним нотаріусом нотаріальної контори, за яким ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 право на земельну частку (пай), спадкова справа № 98/2015, зареєстроване в реєстрів за № 450, недійсним. Зобов'язано відділ РАЦС внести до актового запису № 57 про народження ОСОБА_1, вчиненого 3 вересня 1963 року Кустовецькою сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області відомості про батька: ОСОБА_4, 1936 року народження, українця, громадянина України, до смерті проживав в с. Кустівці, Полонського району, Хмельницької області.

Суд виходив з того, що за життя ОСОБА_4 визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_1, яка фактично прийняла спадщину після смерті батька та набула права на земельну частку (пай), а тому свідоцтво про право на спадщину за законом від 3 квітня 2015 року, за яким ОСОБА_3 успадкувала цю земельну частку (пай), є недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та постановити ухвалу про залишення позову без розгляду посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права. При цьому ОСОБА_3 зазначила, що допущені судом порушення норм процесуального закону призвели до неповного та необ'єктивного з'ясування всіх обставин справи, а ухвалене судом рішення не відповідає вимогам закону та є невмотивованим.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Представники ради, нотаріальної контори та відділу РАЦС, яких належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, не з'явилися в судове засідання. Рада та відділ РАЦС подали до апеляційного суду заяви про розгляд справи без участі їх представників.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є дочкою ОСОБА_5 У свідоцтві про її народження серії НОМЕР_1 відсутній запис про батька.

З народження позивач проживала в с. Кустівці, Полонського району, Хмельницької області, в одному домогосподарстві з матір'ю, ОСОБА_5, та ОСОБА_4

ОСОБА_4 визнавав, що він є батьком ОСОБА_1, і надавав їй утримання.

ОСОБА_3 є сестрою ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина на на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах на території ради. 3 квітня 2015 року нотаріальна контора видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай).

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11 і письмовими доказами у справі.

Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 року № 2476-VII «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР» визначено, що Кодекс про шлюб та сім'ю Української РСР застосовується до шлюбно-сімейних правовідносин, що виникли після введення його в дію, тобто з 1 січня 1970 року. По шлюбно-сімейних правовідносинах, які виникли до 1 січня 1970 року, Кодекс застосовується до тих прав і обов'язків, що виникнуть після введення в дію Кодексу, за винятками, встановленими наступними статтями цього Указу (ст. 2).

Відповідно до ст. 7 названого Указу у відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утримані якої перебуває дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або батька дитини або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства провадиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини.

Частиною 1 статті 524 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ч. 1 ст. 529, ст. 530 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних часках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

В силу ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

За змістом п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року за № 152/361), яка була чинною на час виникнення спірних відносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Докази у справі достовірно вказують на те, що за життя ОСОБА_4, визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_1, а остання фактично прийняла спадщину після смерті батька та набула права неї в установленому законом порядку. ОСОБА_1 як спадкоємець за законом першої черги має переваги перед ОСОБА_3 у праві на спадкування, а тому одержане останньої свідоцтво про право на спадщину від 3 квітня 2015 року не відповідає вимогам закону та є недійсним.

Давши належну оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Процесуальні дії суду не вплинули на правильність ухваленого ним рішення, яке відповідає вимогам процесуального закону та є вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 січня 2018 року.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ Т.В. Спірідонова

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Горщар А.Г.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 39