П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів:

головуючий суддя Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2017 року ухваленого в складі судді Смолій Л.Д. в справі 569/3571/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист гідності, честі та ділової репутації,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про захист гідності, честі та ділової репутації, який обґрунтовувала тим, що 23 грудня 2016 року на в прямому ефірі телеканалу Рівне-1, який вів трансляцію сесії Рівненської обласної ради, відповідач обізвав її та принизив її честь і гідність. Просила зобовязати спростувати поширену недостовірну інформацію в аналогічний спосіб та на відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 90000 гривень на її користь.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист гідності, честі та ділової репутації задоволено частково.

Визнано інформацію поширену ОСОБА_4 23 грудня 2016 року на сесії Рівненської обласної ради сьомого скликання, що ОСОБА_1 "дурнувата" недостовірною та такою, що принижує честь і гідність.

Зобов'язано ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію, що ОСОБА_1 "дурнувата" шляхом виступу на сесії Рівненської обласної ради сьомого скликання.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував того, що позивачка не довела в суді, що висловлена ним інформація порушила саме її особисті немайнові права.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано того, що висловлені ним слова є ніщо інше як оціночними судженнями, що не стосується позивача. Крім того, вони були викликані обстановкою, яка слалася в сесійній залі.

Крім того вважає, що судом першої інстанції неправомірно зобовязано його спростувати спірну так звану недостовірну інформацію шляхом виступу на сесії такої ради, оскільки слова "дурнувату бабу" він говорив біля головуючого на сесії, а суд зобовязав спростувати таку інформацію у той спосіб у який вона не була поширена.

Вважає, що з матеріалів справи не вбачається, що ним було порушено немайнові права позивачки або принижено її честь та гідність, а також ділову репутацію, а тому вимога про стягнення на користь позивачки моральної шкоди не підлягає до задоволення.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити в повному обємі.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ним в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн. та вважає рішення в цій частині прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що судом першої інстанції було доведено, що поширена відповідачем інформація щодо неї є недостовірною і що ОСОБА_4 була завдана їй моральна шкода, яка полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації жінки та публічної особи, однак судом першої інстанції задоволено позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди частково та стягнуто лише 2000 грн., при цьому фактично нічим не мотивовано своє рішення в цій частині.

Вважає, що рішення в цій частині є необґрунтованим, несправедливим, оскільки в суді були нею доведені обставини на які вона посилалась і був обґрунтований розмір моральної шкоди, яку вона оцінила саме в таку суму, керуючись внутрішнім переконанням. Проте місцевий суд не взяв до уваги глибину образи, приниження, біль її моральних страждань, які вона пережила і переживає до цього часу.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 2000 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким вимоги щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 90 000 грн. задовольнити повністю.

ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 підтримали подану нею апеляційну скаргу і просять її задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_4А відхилити.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 підтримав та просив її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просив відмовити.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що подані позивачем докази підтверджують недостовірність інформації поширеної відповідачем на сесії Рівненської обласної ради та підтверджують, що вона ганьбить честь, гідність та репутацію позивача. Твердження відповідача, що поширена ним інформація є оціночним судженням будь-якими належними доказами підтверджена не була. Та виходячи із засад розумності та справедливості, визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Такий висновок не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 перебувала на сесії Рівненської обласної ради, яка відбувалася в м. Рівне вул. Просвіти, 1 в сесійній залі об 11 годині.

Під час розгляду питань порядку денного, присутні в залі представники громадськості, в тому числі і позивачка, виражаючи незгоду з діями, рішеннями депутатів, почали викрикувати «ганьба». Депутат Рівненської обласної ради сьомого скликання від партії ВО «Батьківщина» ОСОБА_4 підійшовши до головуючого на сесії пояснив йому причину свого не голосування та сказав: «ОСОБА_5 якась дурнувата баба кричала, інвалід, і я не зміг проголосувати». Ця інформація попала на камеру розташовану біля президії та в прямий ефір трансляції телеканалу Рівне-1 з сесійної зали і була розповсюджена невизначеному колу осіб.

Позовних вимог до телеканалу ОСОБА_1 не заявляла.

Як пояснила в суді ОСОБА_1, вона до ОСОБА_4 для отримання пояснень чи порозуміння з приводу його висловлювань не зверталась. Цю обставину пояснила тим, що ще в сесійному залі уже все було зрозуміло для неї. Після закінчення засідання, свідки в справі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 її повідомили, що про неї ОСОБА_4 поширював недостовірну інформацію. В сюжеті новин телеканалу, який здійснював трансляцію з сесійної зали також було сказано, що депутат образив свою колегу, а вона депутат райради, тобто її.

Згідно ст. 1, 11 Закону України «Про інформацію», інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до ст. 28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям.

Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Згідно ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації розуміють опублікування в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як випливає з наведеного вище, ту обставину, що поширена відповідачем недостовірна інформація, яка за твердженням ОСОБА_1 порушує її особисті немайнові права, стосується саме її та адресована їй, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, має довести позивачка.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази в справі. колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 не довела цю обставину.

В своєму висловлюванні, яке позивачка вважає образливим та недостовірною інформацією, відповідач до неї особисто не звертався, на неї конкретно не вказував рукою, не ідентифікував її як фізичну особу або взагалі якусь іншу фізичну особу. Тобто, висловлювання було знеособлене.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1, впевненість позивачки, що поширена відповідачем інформація стосується саме її, у неї виникла під впливом сприйнятих на віру повідомлень від ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які безпосередньо чули в сесійній залі негативну оцінку ОСОБА_4 якоїсь особи в його висловлюванні і з відомих лише їм критеріїв віднесли ці висловлювання на адресу ОСОБА_1. Чому вони віднесли ці висловлювання ОСОБА_4 на її адресу, ОСОБА_1 в свідків не виясняла, як і в самого відповідача, про що зазначено вище.

ОСОБА_1 не довела, що поширена ОСОБА_4 інформація стосується саме її особи, тому відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову.

Оскільки, інші позовні вимоги ОСОБА_1М, зокрема про спростування інформації та стягнення моральної шкоди, є похідними від основної вимогипро захист гідності, честі та ділової репутації, то вони також не підлягають до задоволення.

В зв'язку у відповідача відсутній обовязок у ОСОБА_7 спростування інформації, яку ОСОБА_1 вважає недостовірною, а наведені в справі та апеляційній скарзі аргументи позивачки підлягають відхиленню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений відповідачем судовий збір не підлягає стягненню з позивачки, оскільки вона звільнена від сплати судового збору

Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, ст.389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист гідності, честі та ділової репутації відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складений 19 січня 2018 року.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді : С.О. Гордійчук

Н.М Ковальчук