БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2-н/356/4/18
Справа № 356/98/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши матеріали за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, боржник ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, боржник ОСОБА_1. Заява обґрунтована тим, що між ТОВ «Київоблгаз збут» та ОСОБА_1 укладено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам за адресою: АДРЕСА_1, фактом приєднання споживача ОСОБА_1 до умов Типового договору є споживання природного газу з 01.07.2015 по 02.11.2017 (дата відключення), акцепт фінансовий стан, що підтверджується показниками кількості спожитих кубів газу та щомісячним збільшенням показників лічильника, що відображені в колонці «об. ліч.» та «пок. ліч.»). Разом з тим, в порушення умов вказаного Договору, боржником не проведена оплата за спожитий природний газ, внаслідок чого за період з 01.07.2015 по 02.11.2017 утворилась заборгованість в сумі 1 584,10 грн. Відтак, просили видати судовий наказ про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» з боржника ОСОБА_1 заборгованості у вказаному розмірі, а також судовий збір в розмірі 176,20 грн., а суму надлишково сплаченого судового збору у розмірі 623,80 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» просили повернути заявнику.

Суд, розглянувши заяву та додані до неї матеріали, прийшов до наступних висновків.

Згідно п. 1, 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу, а також у випадку, коли із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені в ст. 163 ЦПК України.

Так, пунктами 2, 3 частини 2 статті 163 ЦПК України передбачено, що така заява повинна містити ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника, а також місце проживання або місцезнаходження представника заявника, якщо заяву подано ним.

Окрім того, у відповідності до положень пункту 3 частини 3 статті 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким предявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Разом з тим, всупереч вказаним положенням законодавства, заявником при зверненні до суду в заяві не було зазначено ідентифікаційний код юридичної особи-заявника в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а також місце проживання представника заявника ОСОБА_2, яким було подано заяву.

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що в ч. 2 ст. 163 ЦПК України закріплені вимоги, безпосередньо встановлені до форми та змісту самої заяви про видачу судового наказу.

Відтак, наявність долучених до матеріалів справи документів та їх зміст не звільняє заявника від обовязку дотримання процесуальної форми заяви про видачу судового наказу.

Окрім цього, як вбачається зі змісту заяви, заявником предявлено вимогу про стягнення грошової заборгованості за спожиті послуги, яка виникла у період з 01.07.2015 по 02.11.2017.

В той же час, на підтвердження своїх вимог заявник посилається на Правила постачання природного газу, що були затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, та набрали чинності 27.11.2015, відтак, всупереч таким посиланням заявника, не можуть регулювати правовідносини, що виникли з часу виникнення заявленої простроченої заборгованості - 01.07.2015, та до набрання ними чинності 27.11.2015.

В той же час, всупереч положенням пункту 3 частини 3 статті 163 ЦПК України, відповідного договору як належного доказу, що підтверджує факт існування договірних відносин з вказаним у заяві боржником ОСОБА_1, у відповідний період з 01.07.2015 до 27.11.2015, як того вимагав п. 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246, чинних до прийняття нормативно-правового акту, на який посилається заявник, суду не надано.

Окрім цього, у відповідності до положень п. 2, 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила постачання природного газу), постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі Договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов Договору, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

В той же час, для забезпечення приєднання до умов вказаного Договору постачальник в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання з персоніфікованими даними щодо споживача та його обєкта за встановленою формою. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обовязками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

Враховуючи вказане, посилання заявника на факт укладення між ТОВ «Київоблгаз збут» як газопостачальною організацією та ОСОБА_1 як побутовим споживачем Типового договору постачання природного газу судом розцінюються критично, так як розрахунок фінансового стану, на який як на акцепт публічного договору в порядку ст. 641-642 ЦК України посилається заявник, не містить ідентифікаційного номеру абонента, проте вказаний заявником в заяві боржник має ідентифікаційний номер.

Окрім того, Акт про відключення обєкту (газових приладів), долучений заявником до матеріалів справи, складено в присутності споживача газу ОСОБА_1 та підписано особою «Шаповал», в той час як в заяві боржником є ОСОБА_1

Враховуючи вказане, однозначно встановити факт, що споживачем послуг з газопостачання є саме та особа, що визначена у заяві як боржник, неможливо, а вказаний розрахунок фінансового стану, всупереч таким посиланням заявника, не може безспірно підтверджувати факт споживання визначеним у заяві боржником природного газу та його згоду на приєднання до умов договору.

В той же час, будь-яких інших належних доказів, що підтверджують факт існування договірних відносин з вказаним у заяві боржником ОСОБА_1 суду не надано.

Відтак, проаналізувавши подану заявником заяву про видачу судового наказу, суд прийшов до висновку про те, що вона подана з порушеннями вимог статті 163 ЦПК України, а додані до заяви про видачу судового наказу письмові документи не можуть підтвердити наведені в заяві доводи, відтак, слугувати доказом виникнення та порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи вказане, у видачі судового наказу необхідно відмовити на підставі п. 1, 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Щодо вимоги заявника про повернення суми надлишково сплаченого судового збору у розмірі 623,80 грн. суд зазначає, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 164 ЦПК України, які є спеціальними нормами, що регулюють питання сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу, у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Керуючись ст.ст. 160-165, 352-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, боржник ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» про повернення надлишково сплаченого судового збору відмовити.

Роз'яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим Кодексом, після усунення її недоліків.

Заявник має право звернутися в суд з тими самими вимогами у позовному провадженні.

У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими ст. 352, 354-355 ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І. О. Капшученко