Справа № 314/995/17
Провадження № 2/314/69/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2018 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Беспалько Т.Д.,

за участю секретаря судового засідання Печонкіної В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання договору недійсним та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» до фізичної особи підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним, припинення права користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання договорів недійсними, посилаючись на наступне.

У 2014 році позивач по первісному позову ОСОБА_1 отримав спадщину у вигляді земельної ділянки площею 6,7300 га, кадастровий номер :02:003:0062 після смерті матері ОСОБА_4Земельна ділянка знаходиться на території Михайло- Лукашевської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області. ОСОБА_4 як власник передав в оренду земельну ділянку фізичній особі- підприємцю ОСОБА_3

За життя мати уклала з ТОВ «Зоря» договір оренди. У 2014 році позивач після смерті матері також отримував орендну плату у ТОВ « Зоря». Пізніше позивач дізнався, що реєстрація договору оренди № 356 між ОСОБА_4 та ТОВ « Зоря» який укладений 20 травня 2009 року строком на 5 років, не здійснювалася. Позивач прохає з цих підстав визнати договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_4 та ТОВ « Зоря» 20.05.2009 року недійсним.

Відповідач ТОВ «Зоря» звернулося до суду із зустрічною позовною заявою до Фізичної особи-підприємця «Приходько Михайла Васильовича» та ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним, припинення права користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні.

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» в своєму зустрічному позові в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20 травня 2009 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря», далі (ТОВ «Зоря») та ОСОБА_4, матірю ОСОБА_1, було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення: площею 6,7300 га, що знаходиться на території Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0062, терміном на 5 років.

Вказаний договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області, відповідно до Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 2073 від 25 грудня 1998 року, який діяв на момент укладення вищевказаного договору, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 грудня 2012 року за № 02900.

Протягом строку дії договору ТОВ «Зоря» належно виконувало свої зобов'язання зі сплати орендної плати, що не оспорювалося сторонами у судовому засіданні і підтверджується відповідними письмовими доказами.

Після смерті власника землі ОСОБА_4, її син, ОСОБА_5 набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 2014 року.

05 вересня 2014 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» та ОСОБА_1, після закінчення польових робіт, було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення: площею 6,7300 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0062, терміном на 5 років.

Вищезазначений договір ТОВ «Зоря» не могло зареєструвати, оскільки виявилося, що 31 грудня 2014 року Рішеннями реєстратора заявнику було відмовлено у державній реєстрації договору оренди від 05 вересня 2014 року, оскільки заявлене право вже зареєстровано.

18.03.2015 року на адресу ТОВ «Зоря» надійшов лист від ФОП ОСОБА_6 разом з додатками на 8 аркушах, з якого стало відомо, що 03 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 також були укладені договори оренди на земельних ділянок сільськогосподарського призначення: площею 7,0674 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0061, терміном на 10 років та площею 6,7300 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0062, терміном на 10 років.

12.11.2014 року та 07.11.2014 року, згідно Індексних номерів 29380033 та 29174642, зазначені договори оренди пройшли державну реєстрацію, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Вважаючи, що право ТОВ «Зоря» є порушеним, ОСОБА_2 звернулося до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні представник позивача по первісному позову вказує на те, що у розділі 4 поземельної книги на земельну ділянку ( державна реєстрація договору оренди) відсутній підпис та печатка, відсутні підписи власника земельної ділянки. А тому реєстрація договору оренди між ОСОБА_4 та ТОВ « Зоря» від 20.09.2009 року не проведено.

Представник позивача по первісному позову зустрічний позов не визнав. Наполягає на задоволенні позовних вимог по первісному позову.

Представник відповідача первісний позов не визнав. Наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. Прохає відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позову у зв»язку з пропуском позовної давності, оскільки позов пред»явлений через 8 ( вісім) років з моменту укладенні договору.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню. Підлягає задоволенню зустрічний позов з наступних підстав.

Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи20 травня 2009 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря», далі (ТОВ «Зоря») та ОСОБА_4, матірю ОСОБА_1, було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення: площею 6,7300 га, що знаходиться на території Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0062, терміном на 5 років.

Вказаний договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області, відповідно до Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 2073 від 25 грудня 1998 року, який діяв на момент укладення вищевказаного договору, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 грудня 2012 року за № 02900.

Протягом строку дії договору ТОВ «Зоря» належно виконувало свої зобов'язання зі сплати орендної плати, що не оспорювалося сторонами у судовому засіданні і підтверджується відповідними письмовими доказами.

Після смерті власника землі ОСОБА_4, її син, ОСОБА_5 набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 2014 року, що визнано сторонами у судовому засіданні, а тому на підставі ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

05 вересня 2014 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» та ОСОБА_1, після закінчення польових робіт, було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення: площею 6,7300 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0062, терміном на 5 років.

Вищезазначений договір ТОВ «Зоря» не могло зареєструвати, оскільки виявилося, що 31 грудня 2014 року Рішеннями реєстратора заявнику було відмовлено у державній реєстрації договору оренди від 05 вересня 2014 року, оскільки заявлене право вже зареєстровано.

18.03.2015 року на адресу ТОВ «Зоря» надійшов лист від ФОП ОСОБА_6 разом з додатками на 8 аркушах, з якого стало відомо, що 03 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 також були укладені договори оренди на земельних ділянок сільськогосподарського призначення: площею 7,0674 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0061, терміном на 10 років та площею 6,7300 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0062, терміном на 10 років.

12.11.2014 року та 07.11.2014 року, згідно Індексних номерів 29380033 та 29174642, зазначені договори оренди пройшли державну реєстрацію, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відповідно до ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року, залишеному без змін Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року предметом позову були вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 03 листопада 2014 року, підписаний між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, площею 7,6300 га, кадастровий номер :02:003:0062, терміном на 10 років, який був зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції 12.11.2014 року, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 29380033.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання договору дійсним відмовлено.

Після набрання рішення суду законної сили, ТОВ «Зоря» вже повторно звернулося до державного реєстратора з метою реєстрації договору оренди, що був укладений між ТОВ «Зоря» та ОСОБА_1, що був предметом розгляду у вищезазначених судових інстанцій, але державним реєстратором Вільнянської державної районної адміністрації ОСОБА_7 Юрійовием ТОВ «Зоря» в реєстрації договору знову було відмовлено, оскільки виявилося, що реєстратором вчинено запис про інше речове право № 17895306 від 02.12.2016 року, яким було зареєстровано договір оренди від 30.05.2014 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою площею 7,6300 га, кадастровий номер :02:003:0062. недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 цього кодексу.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Тому з огляду на викладене ТОВ «Зоря» вважає, що договором оренди від 30.05.2014 року, права ОСОБА_2 на користування земельною ділянкою порушені, між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено фіктивний договір, відповідно до ст.ст. 202,234 ЦК України, просить задовольнити свої позовні вимоги про визнання договору оренди недійсним, припинення права користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні.

З врахуванням статей 55, 124 Конституції України та відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юридикція судів поширюється не на всі відносини, що виникають у державі, а лише на тій, що мають правовий характер.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спдкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на викладене, суд погоджується із запереченнями та обгрунтуванням представника ТОВ «Зоря», що права та обовязки спадкоємця ОСОБА_1, під час укладання договору оренди 20.05.2009 року та його державної реєстрації 28.12.2012 року у відділі Держкомзему Вільнянського району Запорізької області не порушуються, оскільки на момент укладання правочину в нього не було права власності на дану земельну ділянку і він не був учасником правовідносин, а власником земельної ділянки площею 7,6300 га, кадастровий номер :02:003:0062 до 13 травня 2014 року була його матір, ОСОБА_4, яка в свою чергу за життя не зверталася до суду з позовом про визнання договору оренди недійсним, тобто право ОСОБА_1 на земельну ділянку було успадковане і являється похідним від попереднього права власності яке вже виникло і не припинилося внаслідок смерті ОСОБА_4.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Вивчивши письмові докази та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що між сторонами: ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 дійсно було укладено фіктивний правочин, оскільки договір оренди землі від 03.11.2014 року, який укладений між тими ж сторонами на одну і ту земельну ділянку, пройшов державну реєстрацію і саме він був предметом спору і досліджувався в цивільній справі № 314/1246/15-ц, а одночасно передати землю за двома існуючими договорами навіть одному орендарю, неможливо.

Як наслідок, договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 від 30.05.2014 року на земельну ділянку площею 6,7300 га, кадастровий номер :02:003:0062, запис про інше речове право № 17895306 від 02.12.2016 року є фіктивним відповідно до ст. 234 ЦК України, тому що судовим рішенням по справі № 314/1246/15-ц встановлені обставини користування земельною ділянкою ФОП ОСОБА_3 в 2015 та 2016 році за договором оренди від 03.11.2014 року, який укладався між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 і в подальшому пройшов державну реєстрацію в 2014 році.

Натомість представником позивача та позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 до суду не надано жодних письмових доказів про подання (направлення) на реєстрацію до Державної реєстраційної служби в 2014 році договору оренди земельної ділянки від 30.05.2014 року.

Суд критично ставиться до доводів та обгрунтувань представника позивача ОСОБА_1, що додатковою підставою для визнання договору від 20.05.2009 року недійсним є той факт, що в Поземельній книзі яка надана на ухвалу суду управлінням Держгеокадастру у Вільнянському районі Запорізької області відсутні підписи ОСОБА_4 та представника ТОВ «Зоря», оскільки ці обставини не вплинули на законність вчинення правочину тому що волевиявлення сторін на укладення договору оренди було, підпис вчинено сторонами правочину, умови, права та обовязки орендар та орендодавець повністю виконували і уповноваженим реєстратором Відділу Держкомзему прийнято рішення про внесення в розділ 4 «Земельна ділянка. Оренда, субаренда» зазначеної Поземельної книги був внесений запис про договір оренди вказаної вище земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Зоря», зареєстрованого 28.12.2012 року за № 02900.

В підтвердження встановленого судом факту представником ТОВ «Зоря» в якості доказів долучено до матеріалів справи відповідь начальника Управління Держземагенства у Вільнянському районі Запорізької області на адвокатський запит від 07.09.2015 року за вих. № 29-28-0.4-6015/2-15.

Стаття 152 Земельного кодексу України дає право землекористувачу вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці права не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 цієї статті).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Згідно положень ст.ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1. ст 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ч.1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюються за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності, а договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За визначенням ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором оренди наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до Закону.

На підставі поданих сторонами доказів суд дійшов до висновку, що безпідставне та незаконне користування земельною ділянкою площею 7,6300 га, кадастровий номер :02:003:0062 на протязі 2015-2017 року ФОП ОСОБА_3 порушує право ТОВ «Зоря» і тому підлягає захисту.

В статті 16 Цивільного кодексу України вказано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Також суд погоджується з позицією представника ТОВ «Зоря», яка викладена в заяві від 11.01.2018 року, стосовно застосування строків позовної давності відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України, оскільки з моменту укладання договору оренди землі 20.05.2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Зоря» до подання позову до суду її сином ОСОБА_1 пройшло 8 років, а з моменту державної реєстрації договору 28.12.2012 року близько 5 років, тому позивачем пропущено строк позовної давності з якими міг звернутися до суду за захистом свого, як він вважає «порушеного» права.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання договору оренди недійсним слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про задовольнити в повному обсязі, всі інші обставини та докази які досліджувалися під час розгляду не спростовують правильність вирішення справи судом.

Що стосується строків позовної давності, які прохає застосувати представник відповідача по зустрічному позову, то суд відмовляє в задоволенні даного клопотання.

Відповідно до роз»яснень визначених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухваленні ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10-13, 81-83,258, 259, 263, 264, 265, 266 ЦПК України, ст.ст. 626, 627, 638, 759, 792 ЦК України, ст. ст. 13, 15, 16, 27 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 17, 93, 116, 124 Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання договору недійсним- відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоря» до фізичної особи підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним, припинення права користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 від 30.05.2014 року на земельну ділянку площею 6,7300 га, кадастровий номер :02:003:0062, запис про інше речове право № 17895306 від 02.12.2016 року.

Фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 припинити користування земельною ділянкою площею 6,7300 га, кадастровий номер :02:003:0062, яка належить на праві власності ОСОБА_1.

Фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю « Зоря» вкористуванні земельною ділянкою площею 6,7300 га, кадастровий номер :02:003:0062, яка належить на праві власності ОСОБА_1.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю « Зоря» судовий збір у розмірі 4800 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 16 січня 2018 року.

Суддя Тамара Дмитрівна Беспалько

11.01.2018