Справа № 464/7120/16-ц
пр.№ 2/464/499/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2018 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, що в спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив поділити спільне з відповідачем майно, а саме виділити йому автомобіль марки «ЗАЗ Forza», 2013р.в. із змінним комплектом коліс з дисками та ноутбук, а відповідачці виділити: відеореєстратор, хлібопічку, планшет, сумку, мишку, Wi-Fi роутер, мікрохвильову піч, порохотяг, відеокамеру, фотоапарат, витяжку, блендер, йогуртницю, обігрівач-вентелятор, радіатор масляний, бойлер, радіотелефон, мобільний телефон, шафу, ліжко, валізи. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 11.08.2007 перебував у шлюбі з відповідачкою, який на даний час розпався. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю, між ними не досягнуто. За час проживання у шлюбі ними було набуте наступне майно: автомобіль марки «ЗАЗ Forza», 2013р.в. із змінним комплектом коліс з дисками та сигналізація, відеореєстратор, хлібопічка, планшет, ноутбук, сумка, мишка, Wi-Fi роутер, мікрохвильова піч, блендер, йогуртницю, порохотяг, відеокамера, фотоапарат, витяжку, обігрівач-вентелятор, радіатор масляний, бойлер, радіотелефон, мобільний телефон, шафу, ліжко та дорожні валізи.

10.03.2017 відповідачкою ОСОБА_4 подано заперечення за змістом якого, остання просила відмовити в задоволені заявленого позову з наступних підстав. Не відповідають дійсності посилання позивача на те, що між ними не досягнуто згоди про добровільний поділ майна, що є їхньою спільною власністю, оскільки з даного питання позивач до неї взагалі не звертався. Позивач з незрозумілих причин відступив від рівності часток у майні подружжя, вимагаючи поділити майно виділивши йому автомобіль марки «ЗАЗ Forza», 2013р.в. із змінним комплектом коліс з дисками та ноутбук. Однак позивач виділяючи свою частку чомусь не згадує про витрати понесені на оформлення згаданого автомобіля та встановлення у ньому сигналізації, хоча в позові зазначає це як спільне майно подружжя. В результаті такого поділу різниця між частками позивач та відповідача складатиме 78174 грн., однак позивач не зазначає про заміщення різниці в частках. Крім того, позивач пропонує виділити відповідачу відеореєстратор, використання якого без наявності автомобіля немає сенсу. Фотоапарат, блендер та масляний радіатор, які позивач також просить виділити відповідачу, давно перебувають у несправному стані і ними ніхто не користується. Позивач, відступаючи від рівності часток, не зважив на те, що після розірвання шлюбу його малолітній син залишатиметься з відповідачкою, а також те, що автомобіль «ЗАЗ Forza» був куплений їй для того, щоб возити сина у школу та забирати його зі школи, а також за потреби возити сина до лікарів оскільки дитина часто хворіє. Зазначаючи в своєму позові перелік спільного майна подружжя позивач не вказує конкретні марки та моделі даного майна, що унеможливлює його ідентифікацію при поділі.

Ухвалою від 22.03.2017 у справі призначено судову товарознавчу експертизу на визначення дійсної вартості спільного майна подружжя: 1) автомобіля марки «ЗАЗ Forza», 2013р.в., кузов № НОМЕР_1, Luxe Hatchback F5XM55D; 2) відеореєстратор X-vision F-350; 3) хлібопічка LG HB-206CE; 4) планшет Acer Iconic Tab (LE.RK602.007); 5) сумка Sundex PON-451 (13,3/); 6) мишка APACER M631 Silver Gray Bluetooth; 7) ноутбук ACER Aspire 572026; 7) сумка Sundex PON-363BK; 8) WiFi роутер Asus RT-N56V; 8) мікрохвильова піч Samsung CE10331R-T/RWI; 9) порохотяг Samsung VCC 8571 H3H; 10) відеокамера Panasonic HDC-TM-300; 11) фотоапарат Digita Camera 8.1 Sony DSC-T100; 12) витяжка Ventolux Parma 60BR; 13) йогуртниця Moulinex YG230; 14) обігрівач вентелятор HL «Студіо»; 15) вентелятор Histar HS-16 RC; 16) радіатор масляний SC1168; 17) бойлер ATMOR BLUE WAWE -302 7kw; 18) радіотелефон Siemens Gigaset SL565SN; 19) мобільний телефон Samsung GT-18552 Calaxy Win; 20) комплект коліс з дисками FALKEN 185/60 R15 840; 21) шафи, ліжко, валізи.

Ухвалою від 06.11.2017, після проведення судової товарознавчої експертизи та складення експертами висновків за №1696 від 11.08.2017 та № 1751 від 30.10.2017, провадження у справі було відновлено та призначено розгляд справи.

27.11.2017 позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог в якій просить відступити від засад рівності часток подружжя при поділі автомобіля марки «ЗАЗ Forza», враховуючи що на його придбання були затрачені не лише його кошти, але й кошти його батьків.

20.12.2017 відповідач ОСОБА_4 подала до суду відзив на позовну заяву за змістом якого заявлені позовні вимоги та заяву позивача про збільшення позовних вимог не визнала, вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Загальна вартість спільного майна подружжя, яке позивач просить суд йому виділити становить 157953,70 грн., в той час як загальна вартість спільного майна подружжя, яке позивач просить суд виділити їй становить 32150,03 грн. Різниця між часткою позивача та відповідачки при такому поділі становить 125 803,67 грн., однак позивач в своєму позові та у заяві про збільшення позовних вимог не зазначає про заміщення різниці в частках грошовою компенсацією, як це передбачено ч.4-5 ст.71 СК України. Крім того, позивач пропонує виділити відповідачу відеореєстратор, використання якого без наявності автомобіля немає жодного сенсу. При цьому, позивач, відступаючи від рівності часток, не зважив на те, що після розірвання шлюбу його малолітній син залишатиметься з нею, а також те, що автомобіль «ЗАЗ Forza» був куплений їй для того, щоб возити сина у школу та забирати його зі школи, а також за потреби возити сина до лікарів оскільки дитина часто хворіє. Позивач зазначаючи у своїй заяві про збільшення позовних вимог загальну вартість спільного майна подружжя у розмірі 184546,63 грн. не врахував всього майна, а отже не правильно визначив його загальну вартість, яка насправді з врахуванням всього спільного майна подружжя становить 190103,73 грн. Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що на придбання спірного автомобіля були потрачені кошти його батьків у розмірі 1000 доларів США (в еквіваленті 8260,00 грн. станом на початок 2014 року) та 36852,00 грн., що сумарно становить 45 112,00 грн. Надані суду позивачем диск CD з звукозаписами розмов та відео і роздруківка звукозаписів розмов не можуть бути допустимим доказом, оскільки одержані з порушенням порядку встановленого законом. Також позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вище вказаний автомобіль був придбаний частково за його кошти, а не за кошти сімї. Надана позивачем копія Договору про заощадження № SAMDN 0768 від 15.11.2012 та Додаткова угода № 1 до нього не є підтвердженням того, що саме за його кошти чи кошти його батьків було придбане спільне майно подружжя. Позивач зазначаючи, що спільне майно подружжя набуте тільки за рахунок коштів і праці його та його батьків, мабуть забуває, що вона також завжди працювала та заробляла кошти для їхньої сімї. Позивач у своєму позові вказує про свої кошти, а не спільні сімейні, затрачені ним на ремонт автомобіля марки «Рено» сімї відповідачки в сумі 25000,00 гри. та 3400,00 грн. - на утеплення та благоустрій квартири. Якщо позивач вважає і має докази, що хтось з членів сімї відповідачки йому винен якісь кошти за ремонт автомобіля «Рено», то повинен звернутися саме до цього члена сімї з позовом, а не до неї, оскільки на праві власності у неї немає автомобіля «Рено». Щодо понесених позивачем витрат на утеплення і благоустрій квартири в розмірі 3400 грн. не зрозуміло, за яку квартиру йде мова, чим підтверджує те, що позивач поніс саме вищевказану суму витрат і чому саме вона повинна їх повертати. Якщо йде мова про квартиру, в якій проживав позивач близько девяти років з нею та її батьками, то таких витрат ним не здійснювалось, оскільки утеплення та благоустрій квартири здійснювали батьки за свої кошти, хоча позивач всі ці роки користувався даною квартирою на рівні з усіма іншими наймачами, а отже й витрати повинен був нести нарівні з усіма, відповідно до ст.64 ЖК Української PCP. У звязку з наведеним просить в задоволені позову відмовити.

25.01.2018 позивач ОСОБА_2 подав до суду відповідь на вищевказаний відзив у якій не погоджується з судженнями відповідачки і вважає, що вони викладені не обєктивно та невірно з наступних підстав. Надані суду диск CD з звукозаписами розмов та відео і роздруківки звукозаписів розмов не суперечать інтересам національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно цих звукозаписів вбачається, що позивач поступав згідно засад визначених ч.2 та 9 ст.7 СК України, зокрема погодився дати свої особисті кошти і кошти, які він позичив у свого батька, сумарно 20 000 грн. на ремонт автомобіля марки «Рено-19», на якому їздила відповідачка аж до аварії. Крім даних коштів, позивач додатково ще вклав в цей автомобіль 5000 грн. для ремонту електрики, акустики, оптики в даному автомобілі, а також додаткових пристосувань до даного автомобіля. Відповідачка у своєму відзиві покликається на ч.3 ст.70 СК України - за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею (ним) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Зокрема, вказує на те, що отримує недостатній розмір аліментів на утримання сина. Хоча відповідачка не вказує чи зверталась вона до суду із заявою про стягнення аліментів. Позивач кожного місяця переказує на її рахунок матеріальну допомогу на утримання сина. Так, в 2017 він перевів суму 32505 грн., які вона зобовязана витрачати на потреби сина. Крім цього, він також додатково купляв ліки на потреби сина, їжу і вітаміни, водив його на розваги. В свою чергу, відповідачка не надала позивачу жодних даних, куди вона витрачає кошти, які отримала від позивача на сина і чи вони дійсно пішли для потреб сина. Як доказ надає суду квитанції переказів матеріальної допомоги на сина, а також чеки додаткових витрат, які були здійснені для потреб сина. Відповідачка стверджує, що син часто хворіє, але жодних медичних документів (довідки, висновки лікарів, скерування на лікування тощо), що син дійсно хворіє - не надала. З метою недопущення зловживання стосовно сина, позивач пропонує відповідачці спільно оформити медичне страхування на сина. Крім того зазначає, що за весь період експлуатації автомобіля відповідачка ні разу не давала позивачу права ним користуватися, чим порушувала його права. Так під час шлюбу і після його розірвання відповідачка одноосібно користувалася даним автомобілем, незважаючи на прохання позивача дати йому ним користуватися, не хотіла укладати угоду користування даним автомобілем як під час шлюбу так і після його розірвання. При цьому стверджує, що всі виплати на придбання даного автомобіля здійснював виключно він, що підтверджено квитанціями на його придбання. Від моменту придбання даного автомобіля відповідачка не доглядає належним чином за ним, хоч і експлуатує його. А саме, в автомобіля вибили бокове переднє ліве скло і пошкодили оббивку дверей, заміна даного скла і оббивки дверей були здійснені за кошти позивача, що є підтверджено в копії акту виконаних робіт № ЗА-0001364 від 15.04.2015 і копії рахунку фактури № СЧ-0014534 від 30.04.2015. Крім цього за кошти позивача було здійснено дооснащення даного автомобіля: додатковою сигналізацією, килимками, накидками (чохли) на сидіння в салон автомобіля, підколісними арками (підкрильниками), захистом двигуна, проведено антикорозію днища автомобіля, бризковиками, антивітром, що є підтвердженням в копії акту виконаних робіт № ЗА-0000308 від 21.01.2014. На придбання даного автомобіля було потрачено кошти батьків позивача в розмірі 1000 доларів США і 36852 грн., що сумарно становило 45112 грн., а це складає 48% від загальної вартості автомобіля на час його придбання. Враховуючи те, що на придбання даного автомобіля було витрачено кошти батьків позивача і кошти самого позивача, а також, з врахуванням того, що на обслуговування даного автомобіля були затрачені кошти лише позивача, керуючись ч.2 ст.71 СК України - неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, просить виділити даний автомобіль відповідачці, а вона, відповідно, повинна компенсувати позивачу кошти в розмірі 110 000 грн. Щодо поділу решти спільно нажитого майна, керуючись ч.1 ст.70 СК України, просить провести поділ спільно нажитого майна між ними у відповідності до поданої у цій відповіді на відзив пропозиції.

06.02.2018 відповідач ОСОБА_4 подала до суду заперечення на відповідь на відзив згідно якого вказує на абсурдність твердження позивача, що всі виплати на придбання автомобіля здійснював він сам, що підтверджено квитанціями на його придбання, які він подав суду, а відповідачка не подала суду доказів, що на придбання автомобіля вона витратила якісь кошти. Так, як зазначено в самій розписці від 23.11.2013, позивач отримав від своєї матері - ОСОБА_6 1000 доларів США в позику, яку зобовязувався повернути протягом трьох років з моменту отримання. Судячи з того, що мати відповідача померла 06.06.2014, а розписка про отриману позику повернута позивачу, то слідує що він повернув позику до її смерті тобто під час перебування з відповідачкою у шлюбі, а саме зі спільних коштів подружжя. Позивач зазначаючи, що автомобіль «ЗАЗ Forza» набутий ним не за спільні кошти подружжя, а за його особисті та кошти його батьків, чомусь жодним словом не згадує про те, що для здійснення оплати за даний автомобіль ним 17.01.2014 в ПАТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір №2709.13.01.2313. На отримання вище вказаного кредиту та на передачу в заставу автомобіля «ЗАЗ Forza» відповідачка 17.01.2014, як дружина на той час позивача, надала йому нотаріально засвідчену згоду, в якій чітко було зазначено, що даний автомобіль «набутий ними за спільні кошти як спільна сумісна власність подружжя». Окрім цього, в якості забезпечення виконання зобовязань за цим договором між ПАТ «Кредобанк», ОСОБА_2 та нею, ОСОБА_4 17.01.2014 було укладено договір поруки № 2709.13.01.2313/Б-1, згідно з п.1.1. якого вона, як поручитель в цьому договорі, зобовязувалась відповідати перед кредитором за виконання боржником зобовязань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за кредитним договором № 2709.13.01.2313 від 17.01.2014. Також позивач не зазначає про їх спільні заощадження в розмірі 1000 доларів США, позику її батьків в розмірі 32000,00 грн. та позику її сестри в розмірі 7000,00 грн., які були використані на придбання автомобіля «ЗАЗ Forza». Позивач напевне також забув, що під час його розрахунку по вищевказаному кредиту всі інші витрати на потреби сімї несла вона самостійно та її батьки. Вважає, що спільне майно подружжя набуте не лише за кошти позивача та його батьків, оскільки вона завжди працювала та заробляла кошти для їхньої сімї. Навіть у декретній відпустці по догляду за сином - ОСОБА_7 2009р.н., перебувала лише два роки й надалі вийшла на роботу. Додатково вказує, що позивач намагався скомпрометувати її звернувшись в комісію з питань захисту прав дитини при Сихівській районній адміністрації, щодо перевірки цільового використання нею аліментів на сина - ОСОБА_7, який проживає із нею. Окрім цього зазначає, що аліментів на дитину позивач не сплачує, тому що про це вона не зверталась до суду, оскільки позивач самостійно переказує щомісячно 2500,00 грн. на утримання дитини. Позивач зазначаючи, що вона за весь час експлуатації автомобіля ні разу не давала йому права ним користуватися замовчує той факт, що в нього до цього часу відсутнє посвідчення водія відповідної категорії і саме через це він сам, як під час одруження так і після розірвання шлюбу, позбавив себе можливості користування автомобілем. Позивач наголошує на тому, що вона належним чином не доглядає за вищевказаним автомобілем, хоча експлуатує його, оскільки в автомобілі вибили бокове переднє ліве скло і пошкодили оббивку дверей, заміна яких були здійснені за його кошти. Однак при цьому позивач забув зазначити, що в цей час він перебував з нею у шлюбі і сам не забезпечив належного зберігання автомобіля. Просить розглянути надані позивачем звукозаписи розмов і роздруківки до них та прийняти рішення відносно компенсації позивачу 25000,00 грн. затрачених ним коштів на ремонт автомобіля «Рено-19» сімї відповідачки. Однак, якщо позивач вважає і має докази, що хтось з членів сімї відповідачки, в якого на праві власності є автомобіль «Рено-19», винен йому вищевказану суму коштів за ремонт цього автомобіля, то повинен звертатися саме до цього члена сімї з позовом про відшкодування витрат, а не до неї, оскільки на праві власності у неї немає автомобіля «Рено-19». Відповідач категорично заперечує щодо запропонованого позивачем розподілу спільного майна подружжя та відповідно пропонує власний спосіб такого поділу, про що зазначає в своєму запереченні.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали позов та заяву про збільшення позовних, згідно уточнень викладених у відповіді на відзив, просять провести розподіл спільного майна подружжя згідно останньої пропозиції та відповідно задоволити даний позов.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову з усіма його уточненнями повністю заперечили, вважають такий необґрунтованим та просять провести розподіл спільного майна подружжя у спосіб запропонований в запереченні на відповідь на відзив від 06.02.2018.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і обєктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 серпня 2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №2325.

Від вказаного шлюбу мають сина ОСОБА_7 05.09.2009р.н.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14.12.2017 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 11 серпня 2007 року у міському відділі РАЦС Львівського МУЮ, актовий запис № 2325 було розірвано.

В період шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: мишка - APACER M631 Silver Gray Bluetooth; ноутбук ACER Aspire 57202G; сумка Sundex PON-363BK; мікрохвильова піч - Samsung CE10331R-T/BWT; радіотелефон Siemens Gigaset SL565 Sh; відеокамера Panasonic HDC-TM-300; фотоапарат Digita Camera 8.1 Sony DSC-T100S; вентилятор HISTAR HS-16 RC; хлібопічка LG HB-206CE; радіатор масляний SC1168, № Н1; порохотяг - Samsung VCC 8571 H3К; відеореєстратор X-vision F-350; планшет Acer Iconiа Tab 10.1 (LE.RK602.007); обігрівач + вентилятор HL «Студіо»; WiFi роутер Asus RT-N56V; мобільний телефон Samsung GT-I8552 Calaxy Win Titanium Gray; витяжка Ventolux Parrma 60BR; йогуртниця - Moulinex YG230; сумка Sumdex PON-451 (13,3) поліестер; бойлер ATMOR BLUE WAWE -302 7kW; шафа, ліжко, валізи; змінний зимовий комплект коліс FALKEN Espia EPZ 185/60 R15 84Q з сталевими дисками; а також автомобіль марки «ЗАЗ Forza», 2013р.в., кузов № НОМЕР_1, Luxe Hatchback F5XM55D.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та визнаються, сумніви щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання відсутні, а тому, в силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України, такі не підлягають доказуванню.

Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ розяснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розподіляючи майно подружжя в натурі, суд враховує положення ст.71 СК України, а також встановлені у судовому засіданні обставини. Зокрема, сторони не дійшли згоди, як щодо обставин придбання самого автомобіля «ЗАЗ Forza», так і до способу його поділу між ними. Так, позивач покликався зокрема на те, що на купівлю спірного автомобіля було витрачено кошти його батьків, а також його особисті кошти, а тому, просив виділити даний автомобіль відповідачці та відповідно зобовязати її компенсувати позивачу кошти в розмірі 110 000 грн. Водночас, відповідачка, стверджувала, що для здійснення оплати за автомобіль «ЗАЗ Forza» позивачем 17.01.2014 в ПАТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір №2709.13.01.2313, на отримання якого, в заставу був переданий автомобіля «ЗАЗ Forza», а вона 17.01.2014, як дружина на той час позивача, надала йому нотаріально засвідчену згоду, в якій чітко було зазначено, що даний автомобіль набутий ними за спільні кошти як спільна сумісна власність подружжя. При цьому, остання, виступила поручителем у даних кредитних зобовязаннях згідно договору поруки № 2709.13.01.2313/Б-1 від 17.01.2014. Таким чином, відповідачка, просила виділити спірний автомобіль у власність позивача, за умови попереднього внесення ним суми грошової компенсації відповідачу в розмірі 78151,39 грн.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК (2947-14) шодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Висновком № 1696 судової автотоварознавчої експертизи від 11.08.2017 визначено ринкову вартість автомобіля «ЗАЗ Forza», 2013р.в., кузов № НОМЕР_1, Luxe Hatchback F5XM55D, яка на час завершення даної експертизи, з урахуванням його стану, встановленого 07.06.2017 становить 149 730,70. Ринкова вартість представлених шин пневматичних FALKEN Espia EPZ 185/60 R15 84Q з сталевими дисками у кількості 4 штуки, по цінах на час виконання експертизи, з урахуванням їх стану, встановленого 07.06.2017 становить 5556,40 грн.

Як встановлено судом та визнається сторонами, 17.01.2014 між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір № 2709.13.01.2313, згідно умов якого банк видав позичальнику кредит в сумі 58 537,26 грн. на строк до 16.01.2016, на наступні цілі: для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки «ЗАЗ» модель «Forza», дата випуску 2013, № кузова Y6DAF4854E0026518, укладеного між позичальником та ТОВ «Радар-Сервіс»; для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 2197,26 грн. При цьому, згідно представленої нотаріально посвідченої заяви від 17.01.2014 (реєстрац. № 133), ОСОБА_4 дала згоду своєму чоловікові, ОСОБА_2, на отримання кредиту в ПАТ «Кредобанк» та на передачу в заставу транспортного засобу марки «ЗАЗ» модель «Forza», 2013р.в., № кузова Y6DAF4854E0026518, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 573203 виданого 15.01.2014 Камянко-Бузьким ВРЕР ДАІ ГУ МВС України у Львівській області, який набутий ними за спільні кошти як спільна сумісна власність подружжя, на умовах на його розсуд. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 2709.13.01.2313/S-1 від 17.01.2014, за яким остання взяла на себе зобовязання відповідати за виконання боржником, ОСОБА_2, умов кредитного договору та нести солідарну відповідальність у випадку його невиконання чи неналежного виконання позичальником. Як ствердили сторони даний кредит повністю погашений. Таким чином, вищевказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такий набутий за спільні кошти, в порядку виконання кредитних зобовязань, а встановити інші джерела надходження коштів для придбання транспортного засобу, за відсутності належних фактичних доказів з даного приводу, не дається можливим.

Зважаючи на те, що обидві сторони заявили про відсутність матеріальної можливості грошової компенсації вартості спірного автомобіля іншому із подружжя, а також попередньо не внесли відповідної суми на депозитний рахунок, суд вважає за необхідне визнати право власності на автомобіль марки «ЗАЗ Forza», 2013р.в., кузов № НОМЕР_1, Luxe Hatchback F5XM55D у рівних частках за позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_4 по 1/2 частки вказаного автомобіля.

Що стосується поділу решти спільного майна подружжя, до якого зокрема відносить побутова техніка та меблі, то в даному випадку слід зазначити про те, що сторони повністю погодились із вартістю такого майна, яка була встановлена згідно висновку №1751 судової товарознавчої експертизи від 30.10.2017 по даній цивільній справі, однак не дійшли остаточної домовленості щодо порядку його поділу.

Фактично, сторони, згідно раніше поданих ними письмових пояснень, які містились у відзиві, відповіді на відзив та запереченні на відповідь на відзив, погодились щодо розподілу між ними наступного майна: ноутбук ACER Aspire 57202G (позивачу); сумка Sundex PON-363BK (позивачу); мікрохвильова піч - Samsung CE10331R-T/BWT (позивачу); радіотелефон Siemens Gigaset SL565 Sh (позивачу); відеокамера Panasonic HDC-TM-300 (позивачу); фотоапарат Digita Camera 8.1 Sony DSC-T100S (позивачу); вентилятор HISTAR HS-16 RC (позивачу); порохотяг - Samsung VCC 8571 H3К (відповідачу); WiFi роутер Asus RT-N56V (відповідачці); мобільний телефон Samsung GT-I8552 Calaxy Win Titanium Gray (відповідачці); витяжка Ventolux Parrma 60BR (відповідачці); йогуртниця - Moulinex YG230 (відповідачці); сумка Sumdex PON-451 (13,3) поліестер (відповідачці); бойлер ATMOR BLUE WAWE -302 7kW (відповідачці); шафа (відповідачці), валіза мала (позивачу), валіза середня (відповідачці).

Не вдалось сторонам дійти згоди щодо розподілу між собою наступного майна: мишка - APACER M631 Silver Gray Bluetooth; хлібопічка LG HB-206CE; радіатор масляний SC1168 № Н1; відеореєстратор X-vision F-350; планшет Acer Iconiа Tab 10.1 (LE.RK602.007); обігрівач + вентилятор HL «Студіо»; змінний зимовий комплект коліс FALKEN Espia EPZ 185/60 R15 84Q з сталевими дисками.

З огляду на мету придбання відповідного майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя та спосіб його використання, суд вважає, що мишку - APACER M631 Silver Gray Bluetooth слід виділити позивачу, оскільки у його користуванні перебуває ноутбук ACER Aspire 57202G, які підлягаю взаємну використанню. З цих же причин, так як в користуванні позивача залишається ноутбук ACER Aspire 57202G, відтак планшет Acer Iconiа Tab 10.1 (LE.RK602.007) слід передати в користування відповідачки. Обігрівач-вентилятор HL «Студіо» слід виділити відповідачці, оскільки, згідно наданих пояснень, таким, для власного обігріву, постійно користується неповнолітній син сторін, який постійно проживає з відповідачкою. Враховуючи факт проживання в квартирі відповідача, де перебуває відповідне майно, а також його функціональне призначення та порядок користування, що склався між сторонами, усі меблі, в тому числі і ліжко, щодо поділу якого сторони також не дійшли згоди, слід виділити відповідачці, оскільки такі меблі купувались в квартиру де на даний час проживає саме відповідачка. Водночас, з міркувань обєктивності, рівності та справедливості, позивачу слід виділити: хлібопічку LG HB-206CE; радіатор масляний SC1168 № Н1; відеореєстратор X-vision F-350, а відповідачці змінний зимовий комплект коліс Falken Espia EPZ 185/60 R15 84Q з сталевими дисками.

Згідно з положеннями ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Крім того, у відповідності до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, у звязку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню 950,91 грн., в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі ст.ст.60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст.15, 16, 368, 372 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 та керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76-78, 80-81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

В порядку поділу майна виділити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, наступне майно: мишка - APACER M631 Silver Gray Bluetooth вартістю 404,50 грн.; ноутбук ACER Aspire 57202G вартістю 2375 грн.; сумка Sundex PON-363BK вартістю 291,60 грн.; мікрохвильова піч - Samsung CE10331R-T/BWT вартістю 873,21 грн.; радіотелефон Siemens Gigaset SL565 Sh вартістю 583,30 грн.; відеокамера Panasonic HDC-TM-300 вартістю 12066,00 грн.; фотоапарат Digita Camera 8.1 Sony DSC-T100S вартістю 238,93 грн.; вентилятор HISTAR HS-16 RC вартістю 77,13 грн.; хлібопічка LG HB-206CE вартістю 510,65 грн.; радіатор масляний SC1168, № Н1 вартістю 453,73 грн., валіза мала вартістю 466,40 грн.; порохотяг - Samsung VCC 8571 H3К вартістю 933,33 грн.; відеореєстратор X-vision F-350 вартістю 1015,68 грн., на загальну суму 20 289,46 гривень.

Виділити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_4, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, наступне майно: планшет Acer Iconiа Tab 10.1 (LE.RK602.007) вартістю 2085,01 грн.; обігрівач + вентилятор HL «Студіо» вартістю 500 грн.; WiFi роутер Asus RT-N56V вартістю 1191,02 грн.; мобільний телефон Samsung GT-I8552 Calaxy Win Titanium Gray вартістю 883,34 грн.; витяжка Ventolux Parrma 60BR вартістю 553,60 грн.; йогуртниця - Moulinex YG230 вартістю 738,70 грн.; сумка Sumdex PON-451 (13,3) поліестер вартістю 267,64 грн., бойлер ATMOR BLUE WAWE -302 7kW вартістю 1554 грн.; шафа вартістю 3933,33 грн.; ліжко вартістю 2160 грн.; валіза середня вартістю 660,53 грн.; змінний зимовий комплект коліс FALKEN Espia EPZ 185/60 R15 84Q з сталевими дисками вартістю 5556,40 грн., на загальну суму 20 083,57 гривень.

Здійснити поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а саме визнати право власності на автомобіль марки «ЗАЗ Forza», 2013р.в., кузов № НОМЕР_1, Luxe Hatchback F5XM55D у рівних частках: за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/2 частку вказаного автомобіля та за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_4, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на 1/2 частку вказаного автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_4, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 950,91 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складено 16 лютого 2018 року.

Головуючий Чорна С. З.