17 січня 2018 року м. Слов'янськ Єд.унік. № 243/8182/17
Провадження № 2/243/146/2018
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого судді Старовецького В.І.
за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Бетонмаш» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи Служби у справах дітей Словянської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
14 вересня 2017 року Приватне акціонерне товаристве «Бетонмаш» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обгрутновуючи свої вимоги тим, що позивач є власником та балансоутримувачем гуртожитку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Новий Побут, буд. № 18, на підставі свідоцтва про право власності від 07 вересня 2004 року, виданого Словянською міською радою та зареєстрованого КП «БТІ» 07 вересня 2004 року.
Квартиру № 71 в гуртожитку відповідачі займали на підставі ордеру № 01, виданого 22 лютого 2008 року на підставі рішення житлово-побутової комісії ЗАТ «Бетонмаш» від 19 лютого 2008 року протокол № 01, виданого на імя ОСОБА_5 наймач, ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_3 (донька).
Наймач, ОСОБА_5, помер 20 грудня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 21 грудня 2010 року серія І-НО № 511077, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області.
Вказану квартиру відповідач та його діти отримали у користування для постійного проживання як члени сімї померлого чоловіка та як працівник ПАТ «Бетонмаш» за безстроковим трудовим договором, укладеним 28 березня 2006 року та який припинено 09 квітня 2014 року згідно наказу про звільнення № 92 від 09 квітня 2014 року. Дружина померлого наймача ОСОБА_2 та їх доньки після припинення трудових відносин відповідача з ПАТ «Бетонмаш» виїхали до нового місця постійного проживання
Представник позивача, ОСОБА_7, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. (а.с. 104)
Відповідачі, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий курєр», до судового засідання не з'явились, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. (а.с. 78)
Представник третьої особи, Служби у справах дітей Словянської міської ради, ОСОБА_8 до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та не заперечуває проти ухвалення заочного рішення по справі. (а.с.105)
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.
Як встановлено у судовому засіданні, позивач є власником та балансоутримувачем гуртожитку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Новий Побут, буд. № 18, на підставі свідоцтва про право власності від 07 вересня 2004 року, виданого Словянською міською радою та зареєстрованого КП «БТІ» 07 вересня 2004 року. (а.с.16)
Квартиру № 71 в гуртожитку відповідачі займали на підставі ордеру № 01, виданого 22 лютого 2008 року на підставі рішення житлово-побутової комісії ЗАТ «Бетонмаш» від 19 лютого 2008 року протокол № 01, виданого на імя ОСОБА_5 наймач, ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_3 (донька). (а.с.25)
Наймач, ОСОБА_5, помер 20 грудня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 21 грудня 2010 року серія І-НО № 511077, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області. (а.с.31)
Вказану квартиру відповідач та його діти отримали у користування для постійного проживання як члени сімї померлого чоловіка та як працівник ПАТ «Бетонмаш» за безстроковим трудовим договором, укладеним 28 березня 2006 року та який припинено 09 квітня 2014 року згідно наказу про звільнення № 92 від 09 квітня 2014 року. (а.с.40)
Згідно акту про не проживання від 07 вересня 2017 року, складеного комісією та затвердженого адміністрацією ПАТ «Бетонмаш» встановлено, що відповідач та її діти фактично не проживають у квартирі № 71, з квітня 2014 року особисті речі відповідачів
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Словянської міської ради від 13 грудня 2017 року за № 29/01-2394 слідує, що недоцільно визнати особою такою, що втратила право користування жилим приміщенням малолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.86-87)
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідачі до судового засідання не з'явились, не скористались своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача.
При вирішені даного спору суд керується положеннями глави 2 ЖК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Згідно вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Відповідно до положення ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно із ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, його відсутність не пов'язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Аналізуючи встановлені обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5, як робітнику ПАТ «Бетонмаш» було видано ордер на вселення до квартири № 71 гуртожитку, розташованого за адресою м. Словянськ, вул. Новий Побут, буд. № 18. У вказаній квартирі він проживав зі своєю дружиною, ОСОБА_2, а також доньками, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. 20 грудня 2010 року ОСОБА_5 помер, а дружина та діти продовжували мешкати у вказаній квартирі. 09 квітня 2014 року згідно наказу про звільнення № 92 від 09 квітня 2014 року безстроковий трудовий договір, який було укладено 28 березня 2006 року було припинено. Дружина померлого наймача ОСОБА_2 та їх доньки після припинення трудових відносин відповідача з ПАТ «Бетонмаш» виїхали до нового місця постійного проживання у Російську Федерацію, отримали вид на проживання та фактично не проживають у вказаній квартирі з квітня 2014 року.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 71 в будинку № 18 по вулиці Новий Побут м. Словянська Донецької області.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Оскільки позов судом задоволений, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду у розмірі 1 600 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідачів на його користь.
На підставі наведеного, керуючись ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 391, 396, 405 ЦК України, ст. 4, 12, 19, 81, 82, 89, 259, 263-265 ЦПК України, 61,64, 65, 71,72 ЖК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Бетонмаш» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи Служби у справах дітей Словянської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 71 в будинку № 18 по вулиці Новий Побут м. Словянська Донецької області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя
Слов'янського міськрайонного суду ОСОБА_9