Провадження № 2-0/760/125/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2018 року Солом'янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Солом?янського РУЮ у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, суд

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду і просить встановити факт, що згідно запису в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про його народження № 482 від 29 березня 1960 року, складеного Солом'янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Києва, та у відповідності до вільного обрання національності, його національність німець.

Посилається на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про його народження № 482 від 29 березня 1960 року, його батьками були: батько ОСОБА_2 - росіянин за національністю, та мати ОСОБА_3 - німка.

У зв'язку з тим, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність, ним вільно обрано національність - німець.

Зазначає, що у зв'язку з прийняттям Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/90 «Про зміни та визнання такими що стратили чинність деяких актів Президента України» втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», а тому Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві не може підтвердити його національність або внести відповідні зміни в актовий запис цивільного стану.

Вважає, що визнання його національності або внесення змін до актового запису цивільного стану можливе тільки за рішенням суду.

Виходячи з цього, просить задовольнити заяву.

Заявник у судовому засіданні заяву підтримав.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з»вився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив, а тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали заяви, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:

1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;

2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;

3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;

4) усиновлення;

5) встановлення фактів, що мають юридичне значення;

6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі;

7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність;

8) визнання спадщини відумерлою;

9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку;

10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу;

11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

У порядку окремого провадження розглядаються інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право обирати та відновлювати свою національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

З Повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №3 від 07 квітня 2017 року, вбачається, що на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року було змінено відомості про матір заявника, а саме її національність: з «росіянка» на «німка».

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» ( із змінами, внесеними згідно з Постаново Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року ) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Інший порядок встановлення такого факту передбачено шляхом внесення відповідних відомостей до актового запису про народження в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5.

Відповідно до ст. 22 Закону несення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із ч. 2 цієї статті внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до п.п. 2.13.2 п. 2.13 цих Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, постанова адміністративного суду.

Підпунктом 2.16.7 п. 2.16 Правил визначено, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Відповідно до п. 2.18 Правил, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 7.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» зазначено, що при розгляді таких справ слід враховувати, що в актових записах про народження повинні міститись відомості про національність батьків, а якщо їх не було внесено чи неправильно зазначено та такий актовий запис має бути доповнено відповідно до рішення суду.

Тобто, даними нормативними актами визначено порядок встановлення національності шляхом внесення звернення до органу РАЦС та внесення змін до актового запису про народження відповідними органами РАЦС, а також рішення суду в порядку оскарження дій даного органу, як суб»єкта владних повноважень, в разі відмови у вчиненні цих дій.

В листі Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності до певної національності.

В той же час, звертаючись до суду, заявник просить встановити факт, що згідно актового запису про його народження, складеного Солом'янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Києва, та у відповідності до вільного обрання національності, його національність є німець.

Встановлення даного факту необхідно йому для внесення в подальшому його донькою відповідних змін до актового запису про її народження.

Заявник у судовому засіданні пояснив, що листом відділу РАЦС йому було лише роз»яснено порядок внесення змін до актового запису про народження в частині встановлення національності, однак з такою заявою він до даного органу не звертався.

На виконання вимог ст.12 ЦПК України заявнику був роз»яснений порядок внесення змін до актового запису про народження в частині національності, однак останній наполягав на вирішенні справи саме в порядку, в якому він звернувся до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Способи захисту цивільних прав визначено ст. ст.15, 16 ЦК України.

З точки зору закону справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд зважає при цьому також на те, що Україна, ратифікувавши Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, взяла на себе зобов'язання гарантувати права, закріпленні в ній, в тому числі й право на доступ до правосуддя.

В статті 6 Конвенції міститься детальний опис гарантій, в тому числі доступу до суду.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини випливає, що будь-яка особа може звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

При цьому обмеження цього права, які можуть бути запроваджені державою, не повинні позбавляти особу права на захист.

Європейський суд у своїх рішеннях констатує, що особа має не лише право порушити провадження у справі, але й право отримати «вирішення» спору судом, тобто розгляд справи повинен завжди закінчуватися судовим рішенням.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За містом ч.ч.1, 2, 4, 10 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнаро дних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Враховуючи ці обставини та приведені судом вище висновки, суд вважає за доцільне розглянути справу по суті з ухваленням судового рішення в межах звернення заявника до суду, а не будь-якого іншого рішення без вирішення справи по суті.

Керуючись ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні», ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.ст.2, 4,10, 12, 293-294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва