АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/613/18 Головуючий 1 інст. - Бородіна Н.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» січня 2018 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилався на те, що квартиру АДРЕСА_1 отримано його бабою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. На сьогоднішній день дана квартира не приватизована, тому належить Територіальній громаді м. Харкова і у ній зареєстровані окрім нього його брат ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_1

Зазначив, що ОСОБА_3 не проживає в квартирі без поважних причин понад 17 років, а ОСОБА_1 понад 8 років.

Вказав, що де саме відповідачі мешкають останні роки йому не відомо, а його брат виїхав до іншої країни на заробітки.

Зазначив, що у зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані у даній квартирі, однак фактично в ній не проживають, йому нараховують квартплату у тричі більшу, а ніж мають нараховувати, а також сам по собі факт реєстрації відповідачів у квартирі позбавляє його можливості вселити у квартиру інших членів його сім`ї чи укласти відповідний договір піднайму квартири.

Вважав, що оскільки відповідачі постійно не проживали у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців поспіль, тому вони втратили право користування нею.

Просив визнати ОСОБА_3, ОСОБА_1 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено, визнано ОСОБА_1, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 320,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 320,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема, довідці з районної поліклініки; не звернув уваги на те, що позивач перешкоджав їй потрапити до квартири та проживати в ній, про що також повідомляли свідки; що судом першої інстанції не враховано її заяву до заступника директора Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 01 вересня 2017 року щодо розділення особового рахунку по квартирі та про відновлення її прав та обов'язків, а саме можливості сплачувати комунальні платежі та доглядати за квартирою; що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у допиті свідка ОСОБА_5

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням закрито на підставі частини 1 статті 377 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду в частині визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 довів, що ОСОБА_1 втратила право користування спірним жилим приміщенням з 2009 року.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 неприватизована. В цій квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1, але проживають в ній - тільки позивач ОСОБА_2 Із відповіді Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Із довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» вбачається, що заборгованість по квартирній платі склала 8773, 53 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у свого батька ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі без поважних причин протягом 8 років, тобто з 2009 року, а ОСОБА_3 протягом 17 років, тобто з 2000 року, тому позивач не сплачував комунальні платежі за відсутніх відповідачів, оскільки вважав, що вони втратили право користування спірною квартирою.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 перешкоджав їй потрапити до квартири та проживати в ній, про що також повідомляли свідки; що не враховано її заяву до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 01 вересня 2017 року щодо розділення особового рахунку по квартирі та про відновлення її прав та обов'язків, а саме можливості сплачувати комунальні платежі та доглядати за квартирою є безпідставними, оскільки достатніх доказів щодо цього матеріали справи не містять. Показання свідків щодо факту перешкоджання ОСОБА_1 потрапити до спірної квартири не є достатніми доказами відповідно до статті 80 ЦПК України. Відповідь на адвокатський запит щодо заявки ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» щодо встановлення засобів обліку гарячої та холодної води не свідчить про те, що ОСОБА_2 перешкоджав ОСОБА_1 потрапити до спірної квартири.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що ОСОБА_1 неодноразово приходила до спірної квартири, а позивач їй перешкоджав, що позивач постійно зловживав спиртними напоями, погрожував насильством, продав майно загального користування без її згоди, оселив ОСОБА_7 без її згоди, що вимусило її проживати у рідних; що ОСОБА_6 щомісяця надавав ОСОБА_2 кошти на оплату комунальних послуг є також безпідставними, оскільки, крім пояснень щодо цього ОСОБА_1, свідка ОСОБА_6, який є заінтересованою особою, інших належних доказів, зокрема письмових, речових і електронних не надано. Заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», до правоохоронних органів щодо неправомірної поведінки позивача щодо неї, на які посилається ОСОБА_1, матеріали справи не містять. З позовними вимогами щодо поновлення своїх житлових прав до теперішнього часу до суду ОСОБА_1 не зверталася.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не допитав ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що щодо предмету спору допитано достатньо свідків як з боку позивача, так і з боку відповідача, саме, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 В суді апеляційної інстанції таке клопотання представник ОСОБА_1 не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 47 Конституції України та статею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавленй житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Із роз'яснень, які містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» від 12 квітня 1985 року вбачається, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, у зв'язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності об'єктивних та переконливих доказів на підтвердження непроживання ОСОБА_1 у спірній квартирі без поважних причин понад шести місяців.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі, зведені до посилань на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст.374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України судова колегія

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2017 року в частині визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії

Повний текст постанови складено 18 січня 2018 року.