Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 387/358/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Цоток В. В.>
№ провадження 22-ц/781/51/18 Доповідач Єгорова С. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.01.2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2017 року за позовом ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_3, до товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування державної реєстрації права оренди,

УСТАНОВИЛА:

В травні 2017 року ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся в суд з позовом до ТОВ "Згода" про визнання додаткової угоди до договору оренди землі від 15.09.2016 року недійсною, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за додатковою угодою до договору оренди землі від 15.09.2016 року, стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 01.02.1999 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 4,85 га., кадастровий номер НОМЕР_3 яка розташована на території Гаївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Вказана земельна ділянка перебувала в оренді у ТОВ "Згода" на підставі договору оренди землі від 17.01.2012 року, терміном на 5 років. 17.04.2017 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач з'ясував, що в реєстрі 06.02.2017 року зареєстровано додаткову угоду від 15.09.2016 року до зазначеного вище договору оренди землі, якою продовжено термін дії договору оренди до 23.04.2027 року. З огляду на те, що волевиявлення на укладення зазначеної додаткової угоди ОСОБА_3 не мав і оспорюваний договір (додаткову угоду до договору оренди землі) не підписував, вважає, що з підстав , передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України необхідно визнати додаткову угоду недійсною і скасувати державну реєстрацію права оренди належної позивачеві земельної ділянки.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 17.01.2012 року, укладену 15.09.2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Згода", право оренди на підставі якої зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2017 року за № 18961090. Скасовано рішення державного реєстратора Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області Войцехівського А.В. від 06.02.2017 року, номер запису про інше речове право-18961090, щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки, прийнятого на підставі додаткової угоди до договору оренди землі б/н виданого 17.01.2012 року, додаткова угода б/н видана 15.09.2016 року, видавник ОСОБА_3, ТОВ "Згода". Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ "Згода" ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та стягнення судових витрат. Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Суд дійшов неправильного висновку про задоволення позову з підстав не підписання позивачем додаткової угоди та відсутності у нього волевиявлення на укладення оспорюваного договору, та безпідставно вважав, що відповідач ухилявся від проведення експертизи шляхом відмови у наданні експертам для дослідження оригіналу додаткової угоди, і застосувавши наслідки, передбачені ст. 146 ЦПК України (2004 року), вважав доведеним факт, що підпис від імені ОСОБА_3 у додатковій угоді до договору оренди землі вчинений не ним, а іншою особою. Відповідач стверждує, що власник земельної ділянки власноруч підписав додаткову угоду до договору оренди, погодившись з її умовами, проте надати оригінал даної угоди до суду першої інстанції не представлялось можливим через його втрату, однак в наявності належним чином завірена копія оспорюваної угоди, яка була надана до суду. Крім того, державний реєстратор Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області Войцехівський А.В., який був допитаний як свідок, суду пояснював, що реєстрація додаткової угоди проводилася на підставі оригіналу даного документа, після чого оригінал угоди було повернуто ТОВ "Згода".

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно підпункту 9 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Булахова В.Д., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача адвоката ОСОБА_2, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про визнання спірної додаткової угоди недійсною обґрунтована, оскільки вказаний правочин не підписувався позивачем та не відповідає його внутрішній волі. Спірна додаткова угода має бути визнана недійсною, тому підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування рішення державного реєстратора Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області Войцехівського Андрія Володимировича від 06.02.2017 року, номер запису про інше речове право: 18961090, щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки, прийнятого на підставі додаткової угоди до договору оренди землі б/н виданого 17.01.2012 року, додаткова угода б/н видана 15.09.2016 року, видавник ОСОБА_3, ТОВ "Згода".

Задля перевірки обґрунтованості доводів осіб, які беруть участь в справі, за клопотанням сторони позивача, ухвалою суду першої інстанції від 30.05.2017 року була призначена судова почеркознавча експертиза.

Через відсутність оригіналу спірної додаткової угоди у позивача, судом, з метою забезпечення можливості проведення експертизи, був витребуваний оригінал оспорюваної угоди у ТОВ "Згода" та державного реєстратора Добровеличківської райдержадміністрації, на що ТОВ "Згода" листом від 29.05.2017 року за № 888 повідомило про відсутність у нього оригіналу додаткової угоди, та надало її завірену копію (а.с.30).

Державний реєстратор Добровеличківської райдержадміністрації надав суду для огляду реєстраційну справу по земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_3 яка не містить оригіналу оспорюваного правочину.

За повідомленням судового експерта Кіровоградського НДЕКЦ від 08.06.2017 року №123 ухвала Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2017 року про призначення судової почеркознавчої експертизи залишена без виконання в зв'язку з ненаданням експерту на дослідженні оригіналу додаткової угоди.

Допитаний в суді першої інстанції свідок Войцехівський А.В. повідомив, що ним як державним реєстратором Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області проводилася державна реєстрація права оренди на підставі спірної додаткової угоди. Всі необхідні для реєстрації документи, включаючи й оригінал додаткової угоди, докази про оплату послуг реєстратора, подавались представником ТОВ "Згода". Одразу після державної реєстрації оригінал спірного правочину був повернутий представнику відповідача.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ "Згода" ухиляється від участі в проведені експертизи шляхом відмови у наданні експертам для дослідження оригіналу додаткової угоди, що унеможливлює проведення судової - почеркознавчої експертизи.

Суд, посилаючись на ст. 146 ЦПК України (2004 року), вважав доведеним факт, що підпис від імені ОСОБА_3 у додатковій угоді до договору оренди землі вчинений не ним, а іншою особою, а тому спірна додаткова угода визнана недійсною, оскільки вказаний правочин не підписувався позивачем і не відповідає його внутрішній волі.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 4,85 га., яка розташована на території Гаївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії КР № :02:00:195 (а.с.10).

17.01.2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Згода" було укладено договір оренди землі б/н, строком на 5 років, зареєстрований у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі 23.04.2012 року № 0.

15.09.2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Згода" укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 17.01.2012 року, згідно якої сторони домовилися внести зміни до договору оренди землі від 17.01.2012 року, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі 23.04.2012 року № 0, зокрема змінено строк дії договору до 23.04.2027 року, та розмір орендної плати до 9477,10 грн., що відповідає 4,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що вбачається з наданої до суду першої інстанції копії додаткової угоди (а.с.11, 31) та долученого в суді апеляційної інстанції оригіналу вказаного правочину (а.с. 117).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №85172293 від 17.04.2017 року, вбачається, що в реєстрі 06.02.2017 року за №18961090 зареєстроване право оренди на підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 17.01.2012 року, укладеної 15.09.2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Згода", зареєстровано державним реєстратором Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області Войцехівським А.В. (а.с.12).

Згідно наданого ТОВ "Згода" листа від 29.05.2017 року за № 888 на час розгляду справи судом першої інстанції був відсутній оригінал додаткової угоди до договору оренди землі від 15.09.2016 року, зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2017 року за №18961090, малася лише її копія (а.с.30).

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та іншої діяльності.

Зобов'язання орендодавця і орендаря земельної ділянки виникають на підставі укладеного договору оренди землі.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" (далі по тексту Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 14 Закону № 161-ХІV, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 16 Закону № 161-ХІV, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (правочини, які повністю виконуються у момент їх вчинення), належить вчиняти письмово. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій, якщо він підписаний сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Частина перша статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення судами попередніх інстанцій судових рішень поклала на кожну особу обов'язок з доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, і експертиза призначається ухвалою суду.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК України (2004 р. в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього, що судом зроблено не було.

Перевірка належності підпису особі не може підтверджуватись будь-якими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України), а встановлення зазначеної обставини потребує спеціальних знань.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанцій, вирішуючи питання про наявність чи відсутність волевиявлення ОСОБА_3 на укладення додаткової угоди до договору оренди належної йому земельної ділянки з відповідачем, в силу вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальної дії по перевірці справжності підпису.

Висновок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Апеляційним судом за клопотанням представника відповідача було призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с.122-124).

Відповідно до висновку експерта від 29.11.2017 року №251 відповісти на питання: «Ким, ОСОБА_6 чи іншою особою виконано підпис в графі «Орендодавець» на оригіналі додаткової угоди від 15.09.2016 року до договору оренди землі від 17.01.2012 року, зареєстрованого 23.04.2012 року за №0?», не представляється можливим, по причині вказаній в дослідницькій частині. При мікроскопічному дослідженні підпису у розділі «Реквізити сторін ОРЕНДОДАВЕЦЬ» у додатковій угоді від 15.09.2016 року до договору оренди землі від 17.01.2012 року ознак попередньої підготовки до виконання підпису не виявлено, встановлені співпадаючі ознаки при наявності розбіжностей, які не можливо пояснити, чи є вони результатом варіаційності почерку підозрюваної особи, що не проявились у наданих зразках або викликані іншими причинами, а також враховуючи простоту виконання підпису, тому ні по одному з порівнянь не вдалося виявити сукупності ознак, достатньої для позитивного чи негативного висновку про виконавця підпису (а.с.133-136).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК (ст. 110 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів врахувавши докази досліджені судом першої інстанції та дослідивши нові, які були здобуті в ході апеляційного розгляду справи за клопотанням відповідача, не погоджується із висновками суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільним процесуальним законодавством збирання доказів судом, за власної ініціативи, не передбачено і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо того, що рішення суду ухвалено за відсутності доказів, якими б підтверджувались обставини викладені у позовній заяві.

ОСОБА_3 в обґрунтування доводів не підписання ним особисто додаткової угоди до договору оренди землі від 15.09.2016 рокуне надано суду належних та допустимих доказів, та не спростовано наявність у нього волевиявлення на укладення вказаної угоди.

Позивачем не доведено, що підпис в графі «Орендодавець» від імені ОСОБА_3, в оспорюваній додатковій угоді до договору оренди землі, вчинено не ним самим, а іншою особою.

А отже, висновок суду першої інстанції, що позивач не підписував оспорюваний правочин ґрунтується на припущеннях.

Враховуючи, що висновком судової експертизи №251 від 29.11.2017 року однозначно не встановлено підписання додаткової угоди від 15.09.2016 року до договору оренди землі від 17.01.2012 року іншою особою, а не ОСОБА_3, колегія суддів дійшла висновку, що підписавши вказану угоду сторони підтвердили, що досягли усіх її істотних умов і правочин відповідає їх волевиявленнюна укладення вказаної угоди, тому підстави для визнання її недійсною відсутні.

Клопотання про призначення додаткової або повторної почеркознавчої експертизи у справі на предмет з'ясування обставин про те, чи належить йому підпис в додатковій угоді, після надання оригіналу оспорюваної угоди і проведення судової почеркознавчої експертизи ОСОБА_3 та його представник не заявляли.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, з відшкодуванням на користь відповідача понесених ним судових витрат: по сплаті судового збору та оплаті судової експертизи (ст.ст. 133, 141).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_3, до товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування державної реєстрації права оренди відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" (смт. Добровеличківка Кіровоградської області вулиця Леніна, 84, , ін.под.№56) судові витрати в сумі 2308 грн. 48 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанова) складено 22.01.2018 року.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Дуковський

О.А. Письменний