АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7216/17 Головуючий 1 інст. - Шрамко Л.Л.
Справа № 2011/2-941/11 Доповідач - Маміна О.В.
Категорія : право власності
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Маміної О.В.

суддів Кругової С.С., Колтунової А.І.

при секретарі Сізоновій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності, визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності, стягнення грошових коштів, визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, треті особи: Друга державна нотаріальна контора, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за апеляційними скаргами ОСОБА_1, представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2017 року (головуючий суддя Шрамко Л.Л.),-

в с т а н о в и в:

У березні 2011 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності:

-на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_8-на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_12;

-на 1/16 частину гаражного боксу АДРЕСА_9 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_12;

-на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 після смерті чоловіка;

-на 1/2 частину грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 в ПАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 6649, 76 грн. в порядку поділу спільного майна подружжя;

-на 1/8 частину грошових коштів в ПАТ «Державний ощадний банк України" в сумі 11 415,11 грн., а саме в розмірі 1426,89 грн. в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

Також просила визнати за своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_12:

- на 1/16 частину гаражного боксу АДРЕСА_9 за кожним;

- на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним;

- на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 за кожним;

- на 1/8 частину грошових коштів на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 11415, 11 грн., а саме в розмірі 1426, 89грн. за кожним.

Крім того, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 15.08.2011 між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Л.П., р.№2185; та договір іпотеки вказаної квартири, укладений 25.11.2014 між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П., р.№4639, а також витребувати вказану квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_8

У лютому 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності, стягнення грошових коштів, визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, треті особи: Друга державна нотаріальна контора, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_7 вказувала, що вона є онукою ОСОБА_12, після його смерті спадкоємцями по закону є ОСОБА_1, їхні зі спадкодавцем п'ятеро дітей, його син ОСОБА_6 та за правом представлення вона, як донька померлого сина ОСОБА_12 - ОСОБА_4 Зазначила, що після смерті її батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_3, спадкоємцями вказаної квартири є її мати ОСОБА_15, вона, як донька, та батько померлого ОСОБА_12. Останній не встиг прийняти спадщину після смерті сина, за правом представлення право на спадкування перейшло до неї. Вважає, що вона безпідставно була позбавлена права на спадщину, без урахування її інтересів затверджено мирову угоду щодо квартири АДРЕСА_2, вчинено правочин щодо відчуження майна та розподілено кошти, внесено записи до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

У зв'язку з цим, з урахуванням уточнених зустрічних позовних вимог, ОСОБА_7 просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 - батька її померлого батька ОСОБА_4:

-на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1;

-на 1/8 частину гаражного боксу АДРЕСА_10

-на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2;

-на 1/24 частину квартири АДРЕСА_3;

-стягнути з ОСОБА_1 на її користь 1/8 частину грошових коштів в розмірі 2 258,11 грн., знятих з рахунків відкритих у ПАТ «Державний ощадний банк України» після укладення мирової угоди. Також просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 15.08.2011 між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, договір іпотеки вказаної квартири, укладений 25.11.2014 між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 вказану квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, задоволено частково. Визнано за нею право власності на 1/8 частину гаражного боксу АДРЕСА_11 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_12.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину грошових коштів у сумі 13 299 грн. 53 коп. на рахунку № НОМЕР_2 ПАТ «Державний ощадний банк України» на ім'я ОСОБА_12, що становить 6 649 грн. 76 коп., як на її частку в спільному майні подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частину грошових коштів на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 11 415 грн. 11 коп., а саме в розмірі 1426 грн. 88 коп. в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_12.

Визнано за неповнолітніми ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину гаражного боксу АДРЕСА_12 за кожним в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 року.

Визнано за неповнолітніми ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину за кожним квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_12.

Визнано за неповнолітніми ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину грошових коштів на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 11 415 грн. 11 коп., а саме в розмірі 1426 грн. 89 коп. за кожним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_12.

В інший частині основного позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано за нею право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 року.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/8 частину гаражного боксу АДРЕСА_13 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 1426 грн. 88 коп., що становить 1/8 частину грошових коштів, знятих з рахунків у ПАТ «Державний ощадний банк України».

Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 15.08.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Л.П., р.№2185, в частині купівлі-продажу 1/8 частини вказаної квартири.

Визнано частково недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_2, укладений 25.11.2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П. р.№4639, в частині передачі в іпотеку 1/8 частини вказаної квартири.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_8 1/8 частину квартири АДРЕСА_14 на користь власника цієї частки - ОСОБА_7.

В інший частині зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_10 просить частково скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по суті відмовлених позовних вимог, а саме: визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/24 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 15.08.2011 між ОСОБА_6 та ОСОБА_8; визнати недійсним договір іпотеки вказаної квартири, укладений 25.11.2014 між ОСОБА_9 та ОСОБА_8; судові витрати покласти на відповідачів.

Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог ніким не оскаржується.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 16 липня 2003 року ОСОБА_12 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.12 т.1).

ОСОБА_12 є батьком семи дітей: ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - діти від першого шлюбу та п'ятьох дітей від другого шлюбу: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7.

ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_16, який помер ІНФОРМАЦІЯ_15 року (а.с.175,179 т.1).

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_16 року (а.с. 18 т.1). Після його смерті відкрилася спадщина, заведена спадкова справа (а.с.190-220 т.1).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_17 року, Другою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 160, 17.02.2011 року зареєстровано заяву від ОСОБА_15, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, про прийняття спадщини за правом представлення згідно зі ст. 1266 ЦК України, а також від ОСОБА_6 та ОСОБА_1, яка діяла від себе та своїх п'ятьох малолітніх дітей.

На час смерті ОСОБА_12 був власником квартири АДРЕСА_4 (а.с.22 т.1); квартири АДРЕСА_5 (а.с.21 т.1); гаражу ГК «ІНФОРМАЦІЯ_18» та рахунків в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 червня 2011 року було визнано мирову угоду сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_6, відповідно до якої за позивачкою ОСОБА_17, яка представляє інтереси п'ятьох неповнолітніх дітей, визнано право власності на квартиру АДРЕСА_6 (ринкова вартість еквівалентна 45000 доларів США), гараж АДРЕСА_9 (ринкова вартість еквівалентна 10 000 доларів США); та ощадні книжки. За ОСОБА_6 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 (ринкова вартість еквівалентна 30000 доларів США). Суму еквівалентну 22796 доларів США, що складає різницю між частками, отримала ОСОБА_1 від ОСОБА_6 до підписання мирової угоди.

15 серпня 2011 року ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу продав ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2, яка належала йому на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 24.06.2011 року про визнання мирової угоди (а.с. 163, том 2).

Крім того, згідно з договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 25.11.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П., ОСОБА_9 передана в іпотеку квартира АДРЕСА_2 в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики на суму 560 000 грн. (а.с.198-199, том 2).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 4 листопада 2015 року ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 24 червня 2011 року про визнання мирової угоди за апеляційною скаргою ОСОБА_7 скасовано, оскільки остання не була залучена до участі у справі і були порушені її права спадкоємця при укладенні мирової угоди, та справу направлено до районного суду для продовження розгляду по суті.

Відповідно до ч.3 ст. 1223 ЦК право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України

Як зазначено у статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення).

При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Згідно з положеннями ст.ст. 1267, 1278 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За правилами ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що після смерті ОСОБА_12 право на спадкування за законом мають вісім осіб: його дружина - ОСОБА_1, шість дітей від обох шлюбів: ОСОБА_6, неповнолітні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, та за правом представлення ОСОБА_7, онука спадкодавця ОСОБА_12, оскільки її батько ОСОБА_16 помер до відкриття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_12.

Вказані особи прийняли спадщину у встановленому законом порядку, заяв про відмову від спадщини не подавали.

Стосовно рішення суду в частині визнання права власності на гаражний бокс АДРЕСА_15 колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно з довідкою голови КГК «ІНФОРМАЦІЯ_18» ОСОБА_18 від 28.10.2016 року власником гаражного боксу АДРЕСА_16 був зареєстрований ОСОБА_12 з 1996 року (а.с.17 т.2). Гараж АДРЕСА_17 побудований у 2004 році. 04.08.2008 року ОСОБА_12 видано свідоцтво про право власності на вказаний гаражний бокс. Пайовий внесок виплачений повністю 30.01.2008 у розмірі 8800 грн.(а.с.232, том2).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 70 СК України передбачено, що розмір часток майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що гаражний бокс є спільним майном подружжя, оскільки пайовий внесок за гараж та його будівництво було здійснено під час шлюбу, тому вимоги про визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину гаражного боксу в порядку поділу спільного майна подружжя підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, безпідставно не взяв до уваги лист голови ГК «ІНФОРМАЦІЯ_19» ОСОБА_18 від 28.10.2016 року (а.с.232 т.2), посилаючись на те, що особа, яка підписала зазначений лист, як голова ГК «ІНФОРМАЦІЯ_19», не мала повноважень на його підписання, оскільки в подальшому рішенням Господарського суду визнано недійсними рішення загальних зборів, яким ОСОБА_18 обрано головою ГК «ІНФОРМАЦІЯ_19».

Колегія суддів вважає, що зазначена довідка ГК «ІНФОРМАЦІЯ_19» може бути прийнята як доказ, оскільки з виписки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 233 т.2) вбачається, що на час видачі відповідної довідки керівником ГК «ІНФОРМАЦІЯ_19» був ОСОБА_18

Даних на спростування факту побудови гаражу у 2004 році та сплати пайового внеску 31.01.2008 року, як про те зазначено у довідці від 28.10.2016 року, матеріали справи не містять.

На іншу частину гаражного боксу АДРЕСА_18 право власності слід визнати за ОСОБА_1, неповнолітніми її дітьми та ОСОБА_7 за кожним по 1/16 частині в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_16 року.

Щодо вимог ОСОБА_4 про визнання права власності та визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки квартири АДРЕСА_4 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, серед яких є і визнання права.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу за вимогами частини першої статті 215 ЦК України

Положеннями частин 1,3,4,5 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 236 ЦК України недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідач ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_4 уклали мирову угоду, за якою квартира АДРЕСА_2 перейшла у власність відповідача, а останній сплатив грошові кошти позивачці за належну їй та її п'ятьом дітям частку в порядку компенсації в розмірі 22796 доларів США, та вказані грошові кошти отримала ОСОБА_4 від ОСОБА_6 до підписання мирової угоди. Вказана угода виконана, гроші отримані, ОСОБА_6 оформив право власності на вказану квартиру та продав її ОСОБА_8, яка передала квартиру в іпотеку ОСОБА_9

При цьому при проведення взаєморозрахунків сторони мирової угоди - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виходили із права 7 спадкоємців на 1/7 частину квартири за кожним, без врахування права на частку у спадковому майна неповнолітньої на той час спадкоємиці ОСОБА_7, восьмого спадкоємця. Отже, позивачка ОСОБА_4, яка діяла в своїх інтересах та інтересах своїх дітей, отримала грошові кошти від ОСОБА_6 внаслідок мирової угоди в більшому розмірі ніж припадало по закону на її частку та частку її дітей, оскільки кожному з 8 спадкоємців по закону належало б право на 1/8 частку квартири.

Вказані умови мирової угоди цілком відповідали інтересам сторін цієї угоди, не порушували їхніх прав, угода виконана. Апеляційну скаргу на ухвалу суду про затвердження мирової угоди ні позивачка ОСОБА_4, ні відповідач ОСОБА_6 не подавали.

Ухвала про затвердження мирової угоди скасована за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_7, права якої були порушені, про що зазначено в ухвалі апеляційного суду Харківської області.

Позивачці ОСОБА_4., її п'ятьом неповнолітнім дітям та ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12. належало б кожному по 1/8 частки вказаної квартири АДРЕСА_2, однак вказані особи розпорядились своєю часткою так, як зазначено вище.

Зазначені обставини свідчать про те, що квартира АДРЕСА_2 вибула з володіння позивачки та її неповнолітніх дітей, законним представником яких вона є, за її добровільною згодою, за її волею, вона отримала грошові кошти з урахуванням більшої частки її та її дітей у праві власності на вказану квартиру, ніж передбачено законом, тому її права та права її неповнолітніх дітей, від імені яких вона діяла відповідно до закону, ніяким чином не було порушено.

Скасування ухвали суду про затвердження мирової угоди не є безумовною підставою для висновку про те,що квартира вибула з володіння сторін поза волею власників, а встановлені фактичні обставини беззаперечно свідчать про вибуття належної позивачці та її дітям частки квартири АДРЕСА_2 за її волею, як і за волею відповідача ОСОБА_6, судом достовірно встановлено наявність волі позивачки на вибуття 6/8 частини квартири з її володіння через укладання мирової угоди, якою вона передала право власності на вказану квартиру ОСОБА_6 та отримала грошову компенсацію її вартості, а останній в подальшому нею розпорядився.

За таких обставин суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про витребування вказаної квартири у добросовісного набувача ОСОБА_8 як в цілому, так і 6/8 часток, на які мала право позивачка та її п'ятеро дітей, та якими вона розпорядилась на власний розсуд.

Враховуючи, що права позивачки ОСОБА_4 та її дітей не були порушені внаслідок набуття ОСОБА_6 за її згодою права власності на вказану квартиру та подальшого відчуження її ОСОБА_8, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_4 про визнання за нею та її дітьми права власності на 1/8 частину вказаної квартири за кожним, визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсним та витребування квартири з володіння ОСОБА_8

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог в її інтересах та інтересах неповнолітніх дітей в цій частині. І такий висновок суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив ОСОБА_7 у визнанні недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки квартири АДРЕСА_2, оскільки судом визнано, що ОСОБА_7 є власником 1/8 частини зазначеної квартири, тому її право не може бути захищено шляхом визнання вказаних договорів недійсними в цілому, а лише у належній їй частині.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/24 частину квартири АДРЕСА_3 колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що після смерті батька ОСОБА_7 - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_20 року, відкрилась спадщина на належну йому на час смерті двокімнатну квартиру АДРЕСА_3.

26 січня 2011 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою дружині ОСОБА_16 - ОСОБА_15, та його дочці - ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після його смерті, кожній на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, після чого за договором дарування від 27.05.2011 року ОСОБА_15 подарувала ? частину вказаної квартири неповнолітній дочці - ОСОБА_7, та за останньою було зареєстровано право власності на ? частину на підставі свідоцтва про право на спадщину та на ? частину на підставі вказаного договору дарування (а.с.254-255, том 2).

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 9 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, яка діяла в інтересах своїх п'ятьох неповнолітніх дітей, до ОСОБА_15, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7. Визнано право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, в порядку спадкування за законом на 1/15 частину квартири АДРЕСА_7 за кожним, після смерті ОСОБА_16, який помер ІНФОРМАЦІЯ_15 року та ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_16 року. Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2011 року, видані Другою Харківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_15 та ОСОБА_7, кожній на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, та визнано недійсним договір дарування 1/2 частини вказано квартири, укладений 27 травня 2011 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_7 (а.с. 250-251 т.2).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 17.12.2015 право власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі вказаного рішення суду від 09.09.2014 року зареєстровано на праві спільної часткової власності за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 по 1/15 частці за кожним (а.с.252-255, том 2).

При розгляді зазначеної справи суд дійшов висновку, що право на прийняття спадщини у виді 1/3 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_4 перейшло за спадковою трансмісією до спадкоємців ОСОБА_12, та зроблений висновок, що кожен з неповнолітніх - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4 має право на 1/15 частину квартири АДРЕСА_3, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_15 року.

Відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України (яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного рішення та кореспондується з ч.4 ст. 82 ЦПК України в чинній редакції) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судом встановлено перехід права власності на 1/3 частину квартири лише до 5 вказаних спадкоємців. В судовому засіданні при розгляді зазначеної цивільної справи щодо права власності на квартиру АДРЕСА_3 законним представником ОСОБА_7 зустрічні позовні вимоги про визнання за нею права власності на 1/24 частину вказаної квартири не заявлялись, та рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано право власності лише неповнолітніх дітей позивачки за кожним на 1/15 частину вказаної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_12

За таких обставин правових підстав в межах заявлених позовних вимог для зміни визначених рішенням суду, що набрало законної сили, часток спадкоємців у праві власності на вказану квартиру - не вбачається. Тому позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання за нею права власності на 1/24 частину вказаної квартири задоволенню не підлягають.

І рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання права власності на гаражний бокс АДРЕСА_19 з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2017 року в частині визнання права власності на гаражний бокс АДРЕСА_18 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину гаражного боксу АДРЕСА_18 як частку в спільній сумісній власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1, неповнолітніми дітьми ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_13, та ОСОБА_7 право власності на 1/16 частину гаражного боксу АДРЕСА_18 за кожним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_16 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

А.І. Колтунова