Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/1732/17 Головуючий у 1-й інстанції Наумова І.Й.
Номер провадження 22-ц/778/417/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участі секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він проходив військову службу у Демократичній республіці Афганістан з 04 грудня 1987 року по 10 серпня 1988 рік, що підтверджується довідкою № 136 від 13.02.2014 року. При виконання службових обов`язків в зоні Демократичній республіці Афганістан отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, правої верхньої кінцівки, обох нижніх кінцівок, (контузія головного мозку в 1987 р., 1988 р., що подальшому призвели до розвитку «Стійких залишкових явищ переносної ЗЧМТ у вигляді посттравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст.., прогресуючого перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, розсіяною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією. посттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо гіпертензивним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією 2-ї та 3-ї ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом. ІХС, атеросклеротичного кардіосклерозу, двобічної хронічної сенсоневральної приглухуватості», що підтверджується витягом з протоколу №70 Центральної військово-лікарської комісії МОУ від 15.01.2014 року, виписками із медичної карти стаціонарного хворого, виписними епікризами. Позивач вказує, що йому була встановлена 2 група інвалідності. Після проходження військової служби, під час якої він отримав вищезазначені поранення, які в подальшому стали причиною його чисельних захворювання, були порушені його нормальні життєві зв`язки та спричиненні моральні страждання.
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 224 000,00 грн.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність рішення суду у зв`язку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити по цій справі нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с. 84-86).

Позивач, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розгляду.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 371, 372 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності позивача, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою, та що саме цю шкоду має відшкодувати Міністерство оборони України

Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій, з 04 грудня 1987 року по 10 серпня 1988 рік, що підтверджується довідкою № № 136 від 13.02.2014 року, виданою Комунарським районним військовим комісаріатом м. Запоріжжя (а.с. 17)

У 1987 році при виконанні службового обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, отримав вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку - 1987 року).

16.02.2017 року ОСОБА_1 було встановлено 3-тя групу інвалідності у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія АВ № 0820400 (а.с. 20); витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 70 від 15.01.2014 року (а.с. 21); висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 31/Ж від 09.01.2014 року (а.с. 18).

Згідно Витягу із протоколу № 70 від 15.01.2014 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, множинні вогнепальні осколкові поранення голови, правої верхньої кінцівки, обох нижніх кінцівок, (контузія головного мозку в 1987 р., 1988 р.р.), рядового у відставці ОСОБА_1 , 1968 року народження, наслідком яких рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 31/Ж від 09.01.2014 року Київського міського клінічного бюро СМЕ, які в подальшому призвели до розвитку «Стійких залишкових явищ переносної ЗЧМТ у вигляді посттравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст.., прогресуючого перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, розсіяною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією. посттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо гіпертензивним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією 2-ї та 3-ї ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом. ІХС, атеросклеротичного кардіосклерозу, двобічної хронічної сенсоневральної приглухуватості», що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Ураховуючи викладене, суд врахував всі вимоги закону, належним чином дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, на що суд дав належну оцінку їх доводам.

Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, в зв`язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону на час вирішення спору) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону на час вирішення спору) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України (в редакції закону на час вирішення спору) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться і в ст.ст. 12 ч. 3, 13 ч. 1, 81, 82 ЦПК України, який набрав чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя.

Крім того, у ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 26.01.2018 року.

Головуючий

Судді: