Справа № 643/9431/16-ц
Номер провадження 2/643/219/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Скотаря А.Ю.,

при секретарі Кречетовій М.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, Товариства з обмеженою відповідальністю «Парковий-2», приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт-маркет», ОСОБА_17, ОСОБА_18 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування попередньої державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним вище позовом в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договорів дарування від 05.11.2004 та 29.12.2004 набув право власності на нежитлові приміщення літ. А-2 в нежитловій будівлі № 13 по вул. Ю. Чигирина в м. Харкові.

На підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2013, укладеного між арбітражним керуючим ОСОБА_19 та ОСОБА_17, зазначені нежитлові приміщення придбані останнім.

Вказаний договір ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.10.2014, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного Господарського суду від 14.01.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2015, визнаний недійсним, проте під час розгляду справи ОСОБА_17 незаконно розпорядився спірним майном та вніс його у статутний фонд ТОВ «Стандарт-Маркет» (свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення отримано даним товариством 24.12.2014).

В наступному, на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2016, право власності на спірні нежитлові приміщення перейшли до ОСОБА_2, який перепродає їх іншим відповідачам, проте й вказане рішення скасовано апеляційним судом Харківської області.

На теперішній час право власності на приміщення, що розташовані в будівлі по вул. Ю. Чигирина, 13, літ А-2 в м. Харкові, зареєстровані за відповідачами як окремі квартири і вони, не дивлячись на скасування зазначених вище судових рішень та договорів, перешкоджають позивачу користуватись даними приміщеннями.

Позивач просить витребувати з незаконного володіння відповідачів та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину нежитлових будівель літ А-2, загальною площею 1233,3 кв.м., які зареєстровані за відповідачами.

В суді представник позивача подав уточнений позов яким, враховуючи перепродаж ОСОБА_2 частини приміщень іншим особам, розширив круг відповідачів, просила долучити до матеріалів справи витяги з Державних реєстрів прав власності на нерухоме майно та заборон відчуження. Крім того, просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірні приміщення літ. А-2 по вул. Ю. Чигирина, 13 в м. Харкові, мотивуючи тим, що під час розгляду справи ОСОБА_2 перепродає окремі приміщення іншим особам, що може ускладнити виконання рішення суду в майбутньому.

Представник відповідача ОСОБА_2, як і інші відповідачі, проти клопотання про забезпечення позову заперечувала, зазначивши, що на теперішній час майна, на яке представник позивача просить накласти арешт, не існує, так як по вул. Чигирина, 13 в м. Харкові розташований багатоквартирний житловий будинок. Крім того, до розгляду клопотання про забезпечення позову по суті просила розглянути клопотання про закриття провадження у справі, яке подано до суду в жовтні 2016, проте й досі не розглянуто. Підтримуючи дане клопотання зазначила, що спірні нежитлові приміщення були реалізовані в ході провадження у справі про банкрутство під час ліквідації ФОП ОСОБА_4, тобто входять до ліквідаційної маси, отже будь який спір щодо цих приміщень має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Крім того, ліквідаційна процедура з приводу банкрутства ФОП ОСОБА_4 триває й досі, повноваження ОСОБА_4 як керівного органу ФОП, власника майна банкрута припинились і останній не має права на звернення до суду з приводу повернення будь-якого майна. Такими повноваженнями наділений лише ліквідатор.

Представник позивача висловилась про відсутність підстав для закриття провадження у справі, так як зазначене не нерухоме майно неодноразово було предметом спорів, що розглядались в порядку цивільного судочинства, про що зазначалось вище.

Інші відповідачі підтримали клопотання про закриття провадження у справі.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного: згідно договорів дарування від 05.11.2004 та 29.12.2004 ОСОБА_4 набув право власності на нежитлові приміщення в літ. А-2 по вул. Чигирина Юлія, 13 в м. Харкові, а саме приміщення підвалу № I, II, III, IV, V, VI; 1-го поверху № 1-:-41, 10а, 6а, 5а, VIІ; 2-го поверху № 1, 1а, 2, 3, 5-:-22, VIІІ, ІХ, загальною площею 1236,6 кв.м.

Постановою Господарського суду Харківської області від 09.06.2009 ФОП ОСОБА_4 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Цією ж постановою повноваження банкрута щодо розпорядження його майном припинені, призначено ліквідатора (а.с. т. 1, а.с. 73, 74).

Ухвалою того ж суду від 14.10.2014, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного Господарського суду від 14.01.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2015, встановлено, що ліквідатором виявлено та включено до ліквідаційної маси нежитлова будівля літ «А-2» по вул. Чигирина Юлія, 13 в м. Харкові, яка є предметом іпотеки за іпотечним договором від 03.03.2006, укладеного боржником з ПАТ «Укрсоцбанк» та складається нежитлових приміщень підвалу № I, II, III, IV, V, VI; 1-го поверху № 1-:-41, 10а, 6а, 5а, VIІ; 2-го поверху № 1, 1а, 2, 3, 5-:-22, VIІІ, ІХ. Загальна площа приміщень за договором іпотеки вказана 1233,3 кв.м. (а.с. 14-33).

З уточненого позову вбачається, що в наслідок цивільних угод та на підставі судових рішень право власності на спірну нерухомість неодноразово переходило від однієї особи до іншої, змінилися характеристики нерухомості та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію права на вказане майно як на приміщення нежитлової нерухомості, так і обєкти жилої нерухомості (квартири) за окремими юридичними та фізичними особами, які залучені до участі у справі в якості відповідачів.

Також позивач посилається на ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.09.2016, якою спірні приміщення саме як нежитлові витребувані у чергового власника ТОВ «Стандарт-маркет».

Матеріали справи не містять відомостей про підстави переведення окремих спірних нежитлових приміщень в жилі, отже суд, враховуючи зміст рішень господарських судів, не може вважати окремі жилі приміщення у вигляді квартир, витребувати які просить позивач, новоствореним майном без привязки до обєкту нежитлової нерухомості в літ. «А-2» по вул. Юлія Чигирина, 13 в м. Харкові, так як спірні жилі приміщення фактично створені в наслідок реконструкції нежитлової нерухомості, яка входить до ліквідаційної маси у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4

В ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Аналогічні положення закріплені в п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Практика Вищого господарського суду України як суду касаційної інстанції, вказівки якого, що містяться у відповідній постанові, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанції, застосовує розширювальне тлумачення зазначених норм та не обмежує правило виключної підсудності (в даному випадку підсудності суду, який розглядає справу про банкрутство) лише тими справами, в яких боржники є відповідачами, а поширює їх на всі справи у майнових спорах за участю боржників, не залежно від того, є боржники позивачами чи відповідачами у цих справах.

Так, Вищий господарський суд України в своїй постанові від 01.11.2016 у справі № 925/1565/13 зазначив: «…Отже, законодавець змінив норми процесуального права в частині виключної підсудності і такі зміни поширюються на всі правовідносини у майнових спорах з боржником, які розглядаються судами у справах про банкрутство після 19.01.2013…»

«…Отже, встановивши виключну підсудність майнових спорів до боржника з 19.01.2013 суду, який здійснює розгляд справи про банкрутство, законодавець тим самим розширив повноваження такого суду на предмет можливості визнання недійсним правочинів із цивільно-правових підстав та повернення майна боржнику в порядку ст.. 388 ЦК України, оскільки особи, права яких порушено такими правочинами, та власник, майно якого відчужено третім особам без його згоди, вже не може захистити свої права шляхом звернення з відповідними вимогами у позовному провадженні…».

Таким чином, спори про витребування майна, у яких вимоги предявляють боржники, мають розглядатись господарськими судами, у провадженні яких перебувають справи про банкрутство боржника, тобто за правилами господарського судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, отже провадження у даній справі має бути закрито.

З погляду на викладене позов не може бути забезпечений в порядку цивільного судочинства, отже відповідну заяву представника позивача суд залишає без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 255, 259 ЦПК України, ст. 20 ГПК України, ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити та закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, Товариства з обмеженою відповідальністю «Парковий-2», приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт-маркет», ОСОБА_17, ОСОБА_18 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування попередньої державної реєстрації права власності.

Повідомити позивача, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду, який розглядає справу про банкрутство.

Заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15-ти днів з моменту її підписання.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Ю. Скотар