Справа № 539/1594/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі - Шрейтер С.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Янченко С.І.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представник управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області - Танащук Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубнах цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Першої Лубенської державної нотаріальної контори, управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області, територіальної громади в особі Таранденцівської сільської ради Полтавської області, Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, звернулась з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 НОМЕР_2 від 13.08.2003 року, виданий ОСОБА_6 на підставі розпорядження Лубенської райдержадміністрації від 03.07.2003 року.

Позов мотивований тим, що 09.07.2002 року ОСОБА_6, тітка позивача, склала заповіт, яким позивачу заповіла земельний пай с.НОМЕР_3 від 20.12.1996 року. 13.08.2013 року на підставі розпорядження Лубенської райдержадміністрації від 03.07.2003 року № 303 взамін сертифікату с.НОМЕР_3 від 20.12.1996 року ОСОБА_6 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку с.НОМЕР_2, площею 3,96 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.

Після смерті ОСОБА_6 її земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку с.НОМЕР_2 від 13.08.2003 року, успадкував ОСОБА_5

В наступному, при розгляді спорів між сторонами щодо спадщини, виявилося, що при оформленні Державного акта на право власності на земельну ділянку с.НОМЕР_2 від 13.08.2003 року було допущено описку - неправильно зазначено кадастровий номер.

На думку позивача, спадкоємцем спірної земельної ділянки за заповітом має бути саме він. Однак через технічну помилку в Державному акті нотаріус не зміг ідентифікувати земельну ділянку відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку с.НОМЕР_2 від 13.08.2003 року з земельною ділянкою, яку заповіла ОСОБА_6 Внаслідок цього нотаріус не зміг встановити, що спірна земельна ділянка охоплюється заповітом та склав свідоцтво на право на спадщину за законом на позивача. Для захисту своїх прав просить скасувати цей Державний акт.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали.

Відповідач проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи, Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області, в судовому засіданні просив позов задовольнити.

Треті особи, територіальна громада в особі Таранденцівської сільської ради та Лубенська районна державна адміністрації, своїх представників в судове засідання не направили. До суду надіслали клопотання про розгляд справи за їх відсудності.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 09.07.2002 року ОСОБА_6, тітка позивача, склала заповіт, яким позивачу заповіла належний їй земельний пай с.НОМЕР_3 від 20.12.1996 року.

13.08.2003 року на підставі розпорядження Лубенської райдержадміністрації від 03.07.2003 року № 303 взамін сертифікату с.НОМЕР_3 від 20.12.1996 року ОСОБА_6 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку с.НОМЕР_2, площею 3,96 га.

Також встановлено, що при оформленні Державного акта на право власності на земельну ділянку с.НОМЕР_2 від 13.08.2003 року було допущено описку - неправильно зазначено кадастровий номер.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.

Після смерті ОСОБА_6 її земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку с.НОМЕР_2 від 13.08.2003 року успадкував ОСОБА_5, якому видано свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_4 від 23.11.2005 року.

На підставі цього свідоцтва ОСОБА_5 оформив Державний акт про право власності на спірну земельну ділянку на своє ім'я, при виготовленні якого допущену технічну помилку було виправлено.

Вказані обставини справи визнаються учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

(Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 25.12.2013 року).

На думку позивача, внаслідок допущеної технічної помилки в державному акту були порушені його спадкові права, оскільки саме він є спадкоємцем спірної земельної ділянки за заповітом.

Суд не погоджується з таким висновком.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Із змісту заповіту, складеного 09.07.2002 року вбачається, що ОСОБА_6 заповідала позивачу сертифікат на право на земельну частку (пай) с.НОМЕР_3 від 20.12.1996 року, а не саму земельну ділянку, яка їй у власність в натурі виділена не була.

У 2003 році ОСОБА_6 самостійно реалізувала належне їй на підставі сертифікату право вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), отримавши у приватну власність землю (пай), про що свідчить виданий на її ім'я державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Із змісту пункту 17 перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правостановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Таким чином, на дату відкриття спадщини, право ОСОБА_6, на частку (пай), підтверджене сертифікатом, було припинене.

Правом, передбаченим статтею 1254 Цивільного Кодексу України, згідно якої заповідач мала право у будь-який час скасувати заповіт, скласти новий заповіт, чи внести до заповіту зміни, ОСОБА_6 не скористалась.

(Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 03.04.2013 року № 6-51918св12).

Оскільки позивачем не доведене право на спірну земельну ділянку, допущена технічна помилка не могла вплинути на таке право.

Також помилковими є висновки, що свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 було видане внаслідок незнання нотаріуса про допущену технічну помилку в Державному акті.

В судовому засіданні досліджено матеріали спадкової справи на майно померлої ОСОБА_6 (при дослідженні матеріалів справи № 539/400/17). Встановлено, що нотаріус був повідомлений про те, що спадкове майно ОСОБА_6 складається в тому рахунку з права власності на спірну земельну ділянку. Також був повідомлений про заповіт, складений на ім'я позивача.

Незважаючи на це нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом саме відповідачу.

Зібрані у справі докази не дають підстави для висновку, що неправильне зазначення кадастрового номеру вплинуло на таке рішення.

З урахуванням викладеного, оскільки позивач не довів порушення свого права внаслідок допущеної технічної помилки в Державному акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 НОМЕР_2 від 13.08.2003 року, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.4-13, 174-181, 209-250, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Першої Лубенської державної нотаріальної контори, управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області, територіальної громади в особі Таранденцівської сільської ради Полтавської області, Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Даценко В. М.