Номер провадження: 22-ц/785/2289/18
Номер справи місцевого суду: 509/1917/17
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Овідіопольської РДА про визнання незаконним рішення та стягнення матеріальної та моральної шкодиза апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Гандзій Д.М.,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до Управління соціального захисту населення Овідіопольської РДА про визнання незаконним рішення та стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що у травні 2015 р., вона звернулася до відповідача з заявою про відновлення її в статусі члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі дубліката відповідного посвідчення та з проханням надання інформації про підстави позбавлення її такого статусу, на що отримала письмову відповідь відповідача про необхідність надання нею документів, які підтверджують причинно-наслідковий зв'язок між смертю її батька та його участю в бойових діях.

Також позивачка зазначила, що її батько ОСОБА_3 був інвалідом ВВВ І групи, що підтверджується довідкою 056Ж№188887 від 12.02.1958 р. та витягом з акту переосвідчення серії 57Ц№435504 від 04.02.1960 р. з відповідним діагнозом батька «хронічний фіброзно-кавернозний туберкульозний парапроктит та легенево-серцева недостатність», крім того, у свідоцтві про смерть її батька причиною смерті батька вказано «легенево-серцева недостатність», у зв'язку з чим, 19.10.1997 р. Таїровським УСЗН на її ім'я було видане безтермінове посвідчення члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни серії НОМЕР_1.

Крім того, ОСОБА_2 також в своєму позові зазначила, що до 1997 р. користувалась пільгами, що надаються членам сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни, яких вона була позбавлення незаконним рішенням відповідача про позбавлення вказаних пільг.

На підставі вищевикладеного, позивачка зазначила, що незаконними діями, вона понесла матеріальні збитки у розмірі 1900 грн., які просила стягнути з відповідача, так як вона була позбавлена пільг щодо безплатного одержання ліків, лікарських засобів і т.і., першочергового зубопротезування, забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержанням компенсації самостійного санаторно-курортного лікування, 50% знижки по оплаті за користування житлом та комунальними послугами, позачергового безоплатного капітального ремонту свого житла, щорічного медичного обстеження і диспансеризації, виплати щорічної грошової разової допомоги до 5 травня, пенсійного забезпечення нарівні з військовослужбовцями строкової служби та членами їхніх сімей.

Крім того, позивачка також просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 25000 грн., оскільки були порушені її пільгові права, на підтвердження яких вона була змушена як інвалід ІІ-ої групи збирати підтверджуючи документи на протязі 2-х років.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Овідіопольської РДА про визнання незаконним рішення та стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подалаапеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що у травні 2015 р., позивачка звернулася до відповідача з заявою про відновлення її в статусі члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі дубліката відповідного посвідчення та проханням надання інформації про підстави позбавлення її такого статусу, на що отримала письмову відповідь відповідачів про необхідність надання нею документів, які підтверджують причинно-наслідковий зв'язок між смертю її батька та його участю в бойових діях.

При цьому позивачка стверджувала, що її батько ОСОБА_3 був інвалідом ВВВ І групи, що підтверджується довідкою 056Ж№188887 від 12.02.1958 р. та витягом з акту переосвідчення серії 57Ц№435504 від 04.02.1960 р. з відповідним діагнозом батька «хронічний фіброзно-кавернозний туберкульозний парапроктит та легенево-серцева недостатність». Крім того, як стверджувала заявниця, у свідоцтві про смерть її батька причиною смерті батька вказано «легенево-серцева недостатність», у зв'язку з чим, 19.10.1997 р. Таїровським УСЗН на її ім'я було видане безтермінове посвідчення члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни серії НОМЕР_1 (а.с. 6-13).

Також, позивачка наполягала на тому, що до 1997 р. вона користувалась пільгами, що надаються членам сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни, яких вона була позбавлена незаконним рішенням відповідачів про позбавлення вказаних пільг, у зв'язку з чим, вона понесла матеріальні збитки у розмірі 1900 грн., враховуючи, що вона була позбавлена пільг щодо безплатного одержання ліків, лікарських засобів і т.і., першочергового зубопротезування, забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержанням компенсації самостійного санаторно-курортного лікування, 50% знижки по оплаті за користування житлом та комунальними послугами, позачергового безоплатного капітального ремонту свого житла, щорічного медичного обстеження і диспансеризації, виплати щорічної грошової разової допомоги до 5 травня, пенсійного забезпечення нарівні з військовослужбовцями строкової служби та членами їхніх сімей.

Крім цього, позивачка просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 25000 грн., мотивуючи це порушенням своїх пільгових прав, на підтвердження яких вона була змушена як інвалід ІІ-ої групи збирати підтверджуючи документи на протязі 2-х років.

Однак з письмових заперечень УСЗН Овідіопольської РДА судом встановлено, що ОСОБА_2 ніколи не перебувала на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільгових категорій громадян, як член сім'ї загиблого (померлого) ветерана ВВВ та не користувалась пільгами при сплаті за користування комунальними послугами в межах середніх норм споживання (енергопостачання, газопостачання, водопостачання). Крім цього, померлий батько позивачки ОСОБА_3 як інвалід війни також, не перебував на вказаному обліку.

ОСОБА_2 03.06.2015 р. звернулася до УСЗН Овідіопольської РДА з питання відновлення в статусі члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі дублікату посвідчення.

Однак, як встановлено судом, жодного будь-якого рішення відповідачем УСЗН Овідіопольської РДА з цього приводу не приймалось у встановленому Законом порядку і позивачці не було відмовлено у поновленні в статусі члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни. Тобто, рішення, яке оскаржує позивачка - відповідачами не приймалось і не ухвалювалось, в зв'язку з чим відсутній предмет спору з огляду на письмові рекомендації позивачки з приводу не надання відповідачем відповідних документів відповідно до Постанови КМУ від 29.01.2003 р. № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», відповідно до якого, пільговик повинен надати УСЗН пакет документів: паспорт, ідентифікаційний номер та посвідчення.

Згідно із п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - статус члена сім'ї померлого (загиблого) ветерана війни мають право сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, які загинули або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби, а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв'язку з цим виплачується пенсія, батьки, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні, діти, які не мають (і не мали) своїх сімей, діти, які мають свої сім'ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття, діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Суд встановив, що на момент звернення позивачки до відповідача, ОСОБА_2 надала відповідачу затерте посвідчення пільговика (а.с. 12).

Відповідно до ст. 7 Закону - покійний батько позивачки дійсно був інвалідом війни, але при розгляді пенсійної справи позивачки, підтвердження, що смерть її батька пов'язана з захворюванням, пов'язаного з перебуванням на фронті у відповідачів немає, копії посвідчення інваліда війни померлого також немає, у зв'язку з чим, відповідачами було надіслано запит до Одеської спеціалізованої МСЕК щодо надання довідки про причину смерті ОСОБА_3, 1912 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, на даний час, такої відповіді не отримано.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення та стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що, документів, які підтверджували б статус члена сім'ї померлого (загиблого) ветерана війни, ні відповідачами, ні позивачкою суду надано не було, а тому суд прийшов до вірного висновку, що будь-яких підстав для поновлення статусу позивачки немає, з урахуванням того факту, що позивачка не зверталась до відповідачів з питання відновлення її в статусі члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі дубліката посвідчення ні в 2016 р., ні в 2017 р.

Також будь-яких належних та допустимих документальних доказів, передбачених ст.ст. 10,57-60 ЦПК України (яка діяла на момент подання позову) спричинення матеріальної та моральної шкоди діями відповідачів, позивачка не довела суду і не надала відповідних доказів. Жодного правового документального обґрунтування матеріальної і моральної шкоди спричиненої позивачці відповідачами також суду надано не було.

Статтею 22 ЦК України передбачено - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), які відшкодовуються у повному розмірі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна і т.і. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ст. 23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність і необґрунтованість позову, в зв'язку з чим на законних підставах відмовив в його задоволенні.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2про те, що суд не звернув жодної уваги на те, що Таїровське Управління соціального захисту населення 19 жовтня 1997 року видало позивачці безстрокове посвідчення члена сім'ї померлого (загиблого) ветерана війни серії НОМЕР_1, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що ОСОБА_2 на момент звернення до відповідачів, надала відповідачам затерте посвідчення пільговика. Також будь-якого рішення з приводу відновлення ОСОБА_2 в статусі члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі дублікату посвідчення УСЗН Овідіопольської РДА не приймалось у встановленому Законом порядку і позивачці не було відмовлено у поновленні в статусі члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України повна постанова суду буде складена протягом п'яти днів.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець

Повний текст судового рішення складений 25 січня 2018 року