Провадження №22-ц/772/97/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач :Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2018 рокуСправа № 133/2284/16-цм. Вінниця

Апеляційний суду Вінницької області у складі:

судді-доповідача: Медвецького Я.С.,

суддів: Оніщука В.В., Сала Т.Б.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Вінницької області в залі засідань № 2 цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Сич Сергія Михайловича в інтересах ОСОБА_3 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року, ухвалене суддею Проць В.А. в приміщенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області,

встановив:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 5 квітня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 15 985 доларів США, зі сплатою 13 % річних, строком до 7 квітня 2014 року.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого останній отримав право вимоги, в тому числі й за вказаним кредитним договором.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість станом на 31 липня 2015 року в розмірі 207 761, 35 грн, з яких: 80 024, 51 грн - заборгованість за кредитом та 127 736, 83 грн - відсотки за користування кредитом.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 207 761, 35 грн, з яких: 80 024, 51 грн - заборгованість за кредитом та 127 736, 83 грн - відсотки за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 420 грн витрат понесених на розміщення оголошення в пресі та 2 077, 61 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Сич С.М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та розподілу судових витрат й ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 31 206, 99 грн та судовий збір у розмірі 1 112, 14 грн; в іншій частині судове рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції до спірних правовідносин не був застосований строк позовної давності, про який заявлено відповідачем; також суд не звернув увагу на те, що банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за кредитом без дотримання передбаченої договором процедури, а відтак наведений позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам, з яким погодився місцевий суд, не відповідає умовам кредитного договору. Невірне вирішення спору в частині стягнення відсотків за користування кредитом призвело до неправильного розподілу судових витрат. Також судом помилково стягнуто з відповідача витрати понесені на розміщення оголошення в пресі.

У судовому засіданні адвокат Сич С.М. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 5 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 15 985 доларів США, зі сплатою 13 % річних, строком до 7 квітня 2014 року.

Відповідно до пункту 1.3.4. строк сплати процентів встановлено з 1 по 5 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого останній отримав право вимоги, в тому числі й за вказаним кредитним договором.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість станом на 31 липня 2015 року в розмірі 207 761, 35 грн, з яких: 80 024, 51 грн - заборгованість за кредитом та 127 736, 83 грн - відсотки за користування кредитом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови виконання кредитного договору внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками, яка підлягає стягненню у примусовому порядку. При цьому суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності про який було заявлено відповідачем, вважаючи, що позивач не пропустив цей строк.

Проте погодитись за такими висновками суду в частині стягнення відсотків за користування кредитом та розподілу судових витрат не можна.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Такі ж по суті правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, 3 вересня 2014 року, 3 червня 2015 року та 29 березня 2017 року.

У цій справі суд встановив, що боржник узяв на себе зобов'язання повернути суму кредитів з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Таким чином, умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами.

Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Із матеріалів справи слідує, що на момент купівлі ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором № 0 від 5 квітня 2007 року залишок заборгованості за ним становила: 3 702, 82 дол. США - тіло кредиту та 2 058, 66 дол. США - відсотки за користування кредитом.

Указана сума відсотків була включена позивачем до розрахунку заборгованості за договором кредиту, як нараховані відсотки на поточну суму заборгованості.

Отже, заборгованість за відсотками за період з грудня 2007 року до 8 грудня 2011 року складає 2 058, 66 дол. США.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 262 ЦК України визначено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не пропустив позовну давність, у межах якої він міг звернутись до суду з вимогою про стягнення з боржника заборгованості за кредитними договорами, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся в суд із цим позовом 27 серпня 2015 року. Станом на 31 липня 2015 року, тобто на час здійснення позивачем розрахунку заборгованості, курс долара США становив 21, 61 грн (том 1, а.с.21).

Із позовної заяви слідує, що ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за відсотками на загальну суму 5 911 дол. США (127 736, 83 грн х 21, 61 грн).

Отже, позовні вимоги в частині стягнення відсотків на суму 44 487, 64 грн (2 058, 66 дол. США х 21,61 грн) за період з грудня 2007 року до листопада 2011 року задоволенню не підлягають.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості по договору кредиту, ПАТ «Дельта Банк» здійснено нарахування відсотків по простроченій заборгованості за цей період з розрахунку відсоткових ставок в розмірі 18 та 36 відсотків.

Пунктом 1.3.1. кредитного договору визначено, що за використання кредитних коштів протягом 30 (тридцяти календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 13 % (тринадцять) процентів річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 10.2. даного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 10.2. даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором попередньому місяці.

Відповідно до п. 1.3.2. кредитного договору сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених п. 10.2. договору.

Сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов п. 1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у наступному порядку, а саме: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника. Такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою, другою статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За змістом частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.

У цій справі, така процедура передбачена умовами пунктів 1.3.1, 1.3.2., 10.2. кредитного договору.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення кредитного договору від 5 квітня 2007 року) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачою відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

З огляду на зазначене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Проте у цій справі, суд залишили поза увагою ті обставини, що повідомлення банку про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором не було надіслано в передбачений цим договором спосіб (пункт 10.2. кредитного договору).

Отже, відповідач вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на його адресу лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, наведений позивачем розрахунок заборгованості за відсотками, що ґрунтується на відсотковій ставці розміром 18 та 36 відсотків є таким, що не відповідає умовам кредитного договору.

Натомість позивач має право на стягнення відсотків за користування кредитом в межах трирічного строку позовної давності, відповідно до положень п. 1.3.1. кредитного договору з розрахунку відсоткової ставки у розмірі 13 %.

За правилами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача заявляв суду про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення відсотків за користування кредитом.

Отже, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» щодо стягнення відсотків підлягають задоволенню частково в сумі 31 207 грн (3 702, 82 дол. США : 100 х 13 % х 3 роки х 21. 61 грн), тобто в межах трирічного строку, що передував зверненню позивача до суду з цим позовом.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 96 529, 83 грн відсотків за користування кредитом не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Вирішуючи спір, суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 420 грн понесених витрат на розміщення оголошення у пресі.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, тобто на час ухвалення судового рішення) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі.

У матеріалах справи містяться дані про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_1, а тому оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» від 12 грудня 2015 року, яким відповідача було повідомлено про призначення розгляду цієї справи на 16 грудня 2015 року, не є належним доказом виконання судом вимог статей 74 - 76 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV) та не є підтвердженням належної фіксації вручення судової повістки, оскільки повідомлення у пресі можливо давати лише в разі встановлення відсутності зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, а не при його неявці в судове засідання, коли відоме його місце проживання, оскільки явка до суду є правом, а не обов'язком сторони у справі (частина перша статті 27 ЦПК в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV).

Оскільки підстав для опублікування оголошення в пресі про виклик відповідача, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV) не було, то такі витрати позивача не є судовими витратами в розумінні положень п. 6 ч. 2 ст. 79 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи те, що рішення суду в частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягає скасуванню, то воно підлягає скасуванню і в частині розподілу судових витрат.

Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню в сумі 111 231, 50 грн, з яких: 80 024, 51 грн - тіло кредиту, 31 207 грн - відсотки за користування кредитом.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 53,53 % від заявлених вимог ПАТ «Дельта Банк» (111 231, 50 грн : 2 077, 61 грн (1 % позовних вимог).

Таким чином, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 112, 14 грн (2 077, 61 грн : 100 х 53, 53 %).

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки при вирішенні спору, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права та не застосував закон, який підлягав застосуванню, то колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за користування кредитом та стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Сич Сергія Михайловича в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» відсотків за користування кредитними коштами та розподілу судових витрат й у цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта банк» 01133, місто Київ, вулиця Щорса, 36-Б МФО380236, заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами в сумі 31 207 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь держави 1 112, 14 грн судового збору.

У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування кредитом в сумі 96 529, 83 грн та 420 грн витрат на розміщення оголошення в пресі відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.В. Оніщук

Підпис Т.Б. Сало

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький