Справа №720/1636/17-ц
Провадження: 2/720/880/17.
03 січня 2018 року м.Новеселиця
Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А. за участю секретаря судового засідання Бурлака В.С.,
сторін по справі:
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Товариства з Обмеженою відповідальністю «Укртрейд-Експо»,
- про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним, стягнення отриманого за договором,
Також позивач посилається на те що даний договір є несправедливим з підстав того, що порушуються принцип добросовісності, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, умови договору завдають шкоди споживачеві. В силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору, є такими, що обмежують права споживача вважає його недійсним.
Позивач посилаючись на вимоги статті 220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально, вважає що він є недійсним.
Крім того відповідач діяв в якості надавача фінансових послуг і не мав відповідної ліцензії яке би надавало йому право надавати таки фінансові послуги.
У зв'язку з наведеним позивач просить застосувати наслідки нікчемного та недійсного правочину і стягнути з Товариства з Обмеженою відповідальністю «Укртрейд-Експо» на його користь сплачені за договором платежі в розмірі 255000 грн..
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, суду додатково пояснив, що особисто їздив за місцем реєстрації юридичної особи відповідача та оказалось що там лише таблиця на дверях більш нічого не має. Вважає, що представники відповідача скористались необізнаністю позивача у всіх юридичних тон костях та обманним шляхом отримали від нього гроші.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи за місцем реєстрації в судове засідання не з'явився повторно та не повідомив суд про причину не явки.
У зв'язку з повторною неявкою представника відповідача в судове засідання суд вважає, що у відповідності до вимог п.4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, справа підлягає розгляду в його відсутності із винесеним по справі заочного рішення.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Наданими позивачем доказами судом встановлено, що договір постачання з відстрочкою платежу №1777-43 укладений 21 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та Товариством з Обмеженою відповідальністю «Укртрейд-Експо».
Предметом договору відповідно до п.3.1.є трактор марки МТЗ - 82.1.20 та додаткове обладнання.
Згідно пункту 5.1. транспортний засіб передається покупцю протягом строку який становить не більше 10 робочих днів з моменту оплати покупцем на рахунок постачальника першого авансового платежу, платежу за передачу предмета договору та витрат за послуги реєстрації у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів.
Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший авансовий платіж складається із: а) комісійної винагороди постачальника за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Вартість Фінансування»), яка розраховується як: вартість фінансування, яка визначена у додатку № 2 до даного договору та становить 20 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета договору, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 2 до даного договору; в) платіж у вигляді винагороди постачальника за передачу предмета договору, як платіж, що покриває витрати постачальника, пов'язані з організацією передачі предмета договору на користь покупця. Розмір платежу визначений в додатку № 1 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета договору. Згідно з пунктом 8.2.3 договору лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізин лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Суд аналізуючи у сукупності викладені докази та зазначені правові норми дійшов висновку, що за своєю природою та правовідносин які регулює укладений між сторонами договір постачання з відстроченням платежу є договором фінансового лізингу та до спірних правовідносин слід застосовувати вимоги Закону України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Положення ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Відповідно до положень викладених в п 6 ст. 18 Закону, у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Визначення «несправедливі умови договору» закріплені в частині другій статті 18 цього Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Таким чином, умови оскаржуваного договору є за своїм змістом несправедливі, і такі, які одночасно порушують принцип добросовісності та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоду споживачам.
Несправедливим згідно ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є зокрема умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
З постанови Верховного Суду України від 16.12.2015 року по цивільній справі №6-2766цс15 встановлено, відсутність ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Судом встановлено, що договір постачання з відстроченням платежів №1777-43 від 21 серпня 2017 року між сторонами, нотаріально посвідчено не було.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про невідповідність положень договору постачання з відстроченням платежів №1777-43 від 21 серпня 2017 року принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін у договорі. Положення оспорюваного договору порушують вимоги Закону України "Про фінансовий лізинг" та Закону України "Про захист прав споживачів" .
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Позивач відповідно до вимог ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору а тому відповідно до вимог ч.6 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір від загальної суми задоволеного позову а саме 2550 грн..
На підставі ст.ст. 6, 203, 215, 216, 355, 509, 627, 628, 692, 806, 807 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 16, 18, 19 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", суд керуючись ст.ст. 4,7,12,13,80,82,245,246,258-273,280-284,354 ЦПК України, -
Визнати не дійсним договір №1777-43 укладений 21 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та Товариством з Обмеженою відповідальністю «Укртрейд-Експо»,
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Товариства з Обмеженою відповідальністю «Укртрейд-Експо» має право протягом 30-ти днів з дня отримання копії рішення суду подати заяву про перегляд заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.