АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/193/2018 Головуючий у 1 інстанції - Батрин О.В.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

Мараєвої Н.Є.

При секретарі Дроздова Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: ОСОБА_3 про визнання строкового договору таким, що укладений на невизначений строк, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до «Українська залізниця», третя особа: ОСОБА_3 про визнання строкового договору таким, що укладений на невизначений строк, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Просив визнати строковий трудовий договір від 8 лютого 2016 року таким, що укладений на невизначений строк (безстроковим); поновити на посаді заступника начальника філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 30 вересня 2016 року та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7 081 грн. 74 коп. за період з 30 вересня по 25 жовтня 2016 року. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до умов строкового трудового договору на два місяці з 08.02.2016 р. по 07.04.2016 р. включно позивач займав посаду заступника начальника філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» на підставі строкового трудового договору відповідно до наказу від 5.02.2016 року. Наказом в.о. голови правління ПАТ «Українська залізниця» від 29.03.2016 р. № 516/ос ОСОБА_2 продовжено строк дії строкового трудового договору по 07.07.201 6р. включно та наказом від 07.07.2016 р. № 1353/ос внесено зміни до наказу по особовому складу від 29.03.2016 р. № 516/ос та зазначено строк дії строкового трудового договору по 30.09.2016 включно. З урахуванням наведеного позивач вважає, що між сторонами було укладено трудовий договір на невизначений строк, оскільки він двічі переукладався. Наказом голови правління ПАТ «Українська залізниця» від 30.09.2016р. № 1881/ос ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади з 30.09.2016р. на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано строковий трудовий договір від 8 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Українська залізниця» таким, що укладений на невизначений строк (безстроковим).

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» з 30 вересня 2016 року.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4 428 грн. 49 коп.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 595 грн. 48 коп. та на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

Позивач та 3-я особа до суду апеляційної інстанції не зявилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

В порядку ст.. 372 ч.2 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що неявка позивача та 3-ї особи не перешкоджає розгляду справи.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення правління ПАТ «Українська залізниця» від 19.01.2016 року № 3 та заяви ОСОБА_2 наказом ПАТ «Українська залізниця» від 5.02.2016 року за № 197/ос ОСОБА_2 призначено на посаду заступника начальника філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» на умовах строкового трудового договору на два місяці з 8.02.2016 року по 7.04.2016 року.

Наказом в.о. голови правління ПАТ «Українська залізниця» від 29.03.2016 року № 516/ос ОСОБА_2 продовжено термін дії строкового трудового договору на тій же посаді по 7.07.2016 року включно.

На підставі рішення правління ПАТ «Українська залізниця» від 7.07.2016 року та заяви ОСОБА_2 наказом голови правління ПАТ «Укрзалізниця» від 7.07.2016 року № 1353/ос внесено зміни до наказу по особовому складу від 29.03.2016 року № 516/ос та викладено зазначений наказ у наступній редакції « продовжити ОСОБА_2 термін дії строкового трудового договору на посаді заступника начальника філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Укрзалізниця» по 30.09.2016 року включно.

30.09.2016 року наказом голови правління «Українська залізниця» № 1881/ос ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади заступника начальника філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Укрзалізниця» з 30.09.2016 року на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано строковий трудовий договір від 8 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Українська залізниця» таким, що укладений на невизначений строк (безстроковим).

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» з 30 вересня 2016 року.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4 428 грн. 49 коп.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 595 грн. 48 коп. та на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06.03.2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06.03.2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що трудовий договір сторонами двічі переукладався, зокрема 29 березня 2016 року до закінчення строку дії трудового договору та 07 липня 2016 року шляхом внесення змін до наказу від 29 березня 2016 року № 516/ос в частині строку дії трудового договору. Після припинення дії строкових трудових договорів трудові відносини між сторонами фактично тривали та жодна із сторін не вимагала їх припинення. А відтак, після видання головою правління ПАТ «Укрзалізниця» наказу від 29 березня 2016 року № 516/ос про продовження з позивачем строку трудового договору по 07 липня 2016 р. включно, дія строкового трудового договору фактично вважалася продовженою на невизначений строк. Отже, звільнення позивача відбулося з порушенням трудового законодавства, оскільки трудовий договір сторонами переукладався двічі, тобто відповідно до ст. 39-1 КЗпП України він вважається таким, що укладений на невизначений строк.

Однак, з таким рішенням суду першої інстанції погодитись не можна, так як суд дійшов висновків , які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як вбачається із матеріалів справи, при укладенні строкового трудового договору ОСОБА_2 подано заяву від 03.02.2016 року, в якій він просив прийняти його на посаду заступника начальника філії «Центра забезпечення виробництва «ПАТ «Укрзалізниця» на умовах строкового трудового договору із зазначенням конкретного строку, а саме з 08.02.2016 року по 07.04.2016 року, що свідчить про згоду позивача працювати на умовах строкового договору.

06.07.2016 року ОСОБА_2 подана нова заява - згода від 06.07.2016 року на внесення змін до наказу від 29.03.2016 року №516/ос в частині строку дії строкового трудового договору по 30.09.2016 року включно, що також свідчить про згоду позивача продовжити трудові відносини саме на умовах строкового трудового договору.

Строк, на який був прийнятий позивач ОСОБА_2 на роботу, був вказаний у наказах про прийняття його на роботу, тобто був погоджений сторонами.

За змістом ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відтак, КЗпП України не містить заборон щодо продовження строку трудового договору, і навіть у разі переукладання строкового трудового договору, якщо він переукладався на підставі ч.2 ст. 23 КЗпП України, він не стає безстроковим.

Строковий договір може бути укладено між сторонами як при прийнятті на роботу працівника, так і в процесі виконання трудових обов'язків, якщо є підстави для його укладення (переукладення). Застережень або обмежень з цього питання КЗпП України або інші нормативні акти, які регулюють правовідносини у сфері праці, не мають.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, тобто, коли сторони самі визначають строк дії трудового договору, який укладають або переукладають між собою. Строковий договір може укладатися на будь-який строк, визначений за погодженням сторін.

Проаналізувавши та оцінивши всі вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що строковий трудовий договір було укладено між сторонами на визначений строк, свою згоду на укладання саме строкового трудового договору позивач надав в письмовому вигляді, подавши заяву про переукладання строку договору лише до 30.09.2016 року, тому трудові відносини не могли бути встановлені на невизначений строк , тому колегія суддів приходить до висновку, що трудовий договір, укладений між ПАТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_2, є строковим, строк договору встановлений за погодженням сторін, у відповідності до ч. 2 ст. 23 КЗпП України.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, оскільки при його звільненні відповідачем були дотримані вимоги п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Керуючись ст..ст. 367, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: ОСОБА_3 про визнання строкового договору таким, що укладений на невизначений строк, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття ,однак, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2018 року.

Головуючий: Судді :