Єдиний унікальний номер 229/3172/17 Номер провадження 22-ц/775/145/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Кішкіної І.В., Санікової О.С.

за участю секретаря Глушка С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Дружків-ським міським судом Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю

- за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 року, резолютивну частину якого ухвалено суддею Рагозіною С.О. в м. Дружківка в при-міщені Дружківського міського суду Донецької області о 10 годині 31 хвилині, повний текст якого складено 28 листопада 2017 року

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, в якому про-сив визнати її такою, що втратила право користування житловою площею у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що зазначену квартиру він придбав у власність на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 1994 року. 27 грудня 1994 року він од-ружився з ОСОБА_3 і вони разом почали мешкати у вказаній квар-тирі. Згідно з рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 21 вересня 2007 року шлюб між ними був розірваний. Фактично сімейні відносини між сторонами були припинені і спільне господарство не велося.

Разом з тим ОСОБА_3 залишилася проживати в належній позивачу квартирі, про-те відповідачка стала поводитися з ним зухвало та агресивно. Вона на власний розсуд визначила кімнати, в яких вони будуть проживати. Відповідач самостійно здійснила пере-планування квартири, в тому числі демонтувала газову плиту. Крім цього спеціалісти за-крили вентиляційний канал, наявність якого є необхідною умовою для користування кух-нею. Через такі дії відповідачки використовувати газову плиту в квартирі позивача немо-жливо.

ОСОБА_3 не проживає постійно у квартирі, зявляється один раз на два-три місяці. Проте через те, що вона прописана у квартирі у позивача є складнощі з оформленням суб-сидії на оплату за комунальні послуги, а також оформлення субсидії понад норму житла.

Окрім наведеного відповідачка використовує займані кімнати не за призначенням. Так ОСОБА_3 фактично перетворила квартиру на ательє з пошиву одягу, коли вона у місті, до неї завжди приходять клієнти для замовлення одягу.

Усе це створює незручності для позивача, а тому він просив суд усунути перешкоди в користуванні його власністю, визнавши відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 ро-ку у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що позивач не навів наявність обставин, передбачених ст. 405 ЦК України, необхідних для визнання відповідача ОСОБА_3 та-кою, що втратила право на користування житлом, що належить позивачу.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 року скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що суд дійшов поми-лкового висновку, що ОСОБА_3 є членом сімї позивача, в результаті чого помилково застосував положення ст. 405 ЦК України.

Крім того судом не прийнято до уваги те, що відповідач самовільно, без дозволу і узгодження з відповідними органами перепланувала квартиру, а також те, що остання по-стійно створює конфліктні ситуації, провокує сварки, чим унеможливлює нормальне про-живання власника житла в квартирі.

Також суд дійшов помилково висновку про те, що відповідач вчасно сплачує за ко-мунальні послуги. Так, вона здійснює оплату, проте лише тоді, коли в неї є така можли-вість, тобто декілька разів на рік. Також ОСОБА_3 відмовляється сплачувати рахунки за понад норму житлової площі, зауважуючи, що це є виключною проблемою власника квартири.

Позивач зауважує, що звертаючись до суду, він посилався саме на приписи ч. 2 ст. 406 ЦК України, обираючи спосіб захисту порушеного права передбачений ст. 391 ЦК України, що дозволяє задовольнити його вимоги, адже відповідач не є членом його сім'ї.

Належним чином повідомлена авдповідач в судове засідання не з'явились.

Суд, враховуючи, що відповідач повідомлена належним чином судовою повісткою, крім того її інтереси у судовому засіданні представляє її представник, вважає можливим у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, який свою апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, представника відповідача, який просив у задоволенні апе-ляційної скарги відмовити, доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 1994 року (а.с.7).

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 1994 року по 01 жовтня 2007 року (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в квартирі позивача з 28 липня 2009 року по теперішній час (а.с.10).

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Право громадян на житло закріплює також ст. 1 Житлового кодексу України (далі - ЖК України). Жит-ловий кодекс України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підс-тав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для осо-бистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджати-ся цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в орен-ду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача нале-жать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарс-тво. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї най-мача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (кварти-ри), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користують-ся жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витра-тах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремон-ту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються прави-ла, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

З пояснень самого позивача суд встановив, що реєстрація відповідача ОСОБА_3 у квартирі у 2009 році відбулася за його згодою, оскільки хоч вони і розлучилися офіційно, але проживали на той час однією сім'єю.

Тобто відповідач ОСОБА_3 зареєструвалася та проживає в квартирі позивача на законних підставах та має такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ці права власник втрачає разом із втратою права власності на майно. І власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своєю квартирою.

Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто законодавством визначені умови, при яких особа може бути визнана такою, що втратила право на користування житлом. Такою умовою є відсутність особи без по-важних причин за місцем проживання понад один рік.

Разом з тим і сам позивач, і свідки в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач ОСОБА_3 хоча і періодично, але проживає у квартирі, в тому числі і протя-гом останнього року.

Ані характеристика на ОСОБА_3, ані акт від 20 липня 2017 року, складений голо-вою територіального комітету мікрорайону №9 «Нижня Гаврилівка» не підтверджують факт відсутності ОСОБА_3 в квартирі позивача без поважних причин понад один рік.

Наявність особистих речей ОСОБА_3 в квартирі позивача підтверджують фотографії, зроблені позивачем і додані ним в якості доказів (а.с. 93-95).

Також матеріалами ЄО №4819 від 02 липня 2017 року, заведеними Дружківським відділенням поліції ГУНП в Донецькій області за заявою ОСОБА_3, підтверджений факт того, що 02 липня 2017 року ОСОБА_3 намагалася потрапити до місця свого про-живання - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 121-124).

В закордонному паспорті відповідача ОСОБА_3 проставлені візи про перетинання нею кордону з Російською Федерацією та прямування до України протягом 2017 року: 18 березня, 02 липня, 13 жовтня та 18 листопада (а.с.125-129). Позивач в судовому засіданні не заперечував, що в ці періоди ОСОБА_3 проживала за місцем реєстрації - у його квартирі.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що по-зивач не навів наявність обставин, передбачених ст. 405 ЦК України, необхідних для виз-нання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житлом, що належить позивачу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що звертаючись до суду, позивач посилався саме на приписи ч. 2 ст. 406 ЦК України щодо припинення сервітуту необхідно зазначити, що позивач заявив позов саме про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житлом, а тому підстави для його задоволення у зв'язку з припиненням сервітуту відсутні.

Таким чином суд першої інстанції правильно виходив з того, що член сім'ї власника житла, у тому числі, колишній, втрачає право на користування цим житлом лише у разі його відсутності у ньому без поважних причин понад один рік. Такі обставини, як неопла-та комунальних послуг вчасно та конфліктний характер стосунків між власником житла та особою, яка користується його житлом, не є підставою відповідно до ст. 405 ЦК України для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Таким чином доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну ска-ргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ух-валив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений та долучений до матеріалів справи 10 січня 2018 року.

Головуючий Гапонов А.В.

Судді: Кішкіна І.В.

Санікова О.С.