Провадження № 22-ц/773/100/18 Категорія: 81 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України до ОСОБА_1 про стягнення суми допомоги по безробіттю за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України звернулось в суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми допомоги по безробіттю.

Позов мотивує тим, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року залишена без змін, позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 01.04.2015р. № 147-к «Щодо звільнення» в частині звільнення ОСОБА_1, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України у Волинській області. Пстановлено стягнути з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України в користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 9302,16грн.

На виконання зазначеного рішення Державним агентством з енергоефективності та енергозбереження України було видано наказ від 18.12.2015 № 574-к, про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України у Волинській області. ОСОБА_1 на підставі рішення суду було виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9302,16 грн., що підтверджується наказом Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 18.12.2015р. № 574-к, відомістю від 18.12.2015 № 161 та платіжним дорученням від 18.12.2015 № 719.

До Держенергоефективності надійшла претензія від Луцького міського центру зайнятості від 18.02.2016 року № 615/01-15 щодо сплати суми допомоги по безробіттю, сплаченої ОСОБА_1 за період з 02.05.2015 по 24.09.2015, у розмірі 8 772,34 грн., з приводу чого, агентством було надано відповідь від 15.03.2016р. № 195-03/10/09/4-16 про визнання судового рішення щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у розмірі 9 302,16 грн.. 01.12.2015р. ОСОБА_1 було направлено лист № 409-01/09/15-15, у якому відповідачу було запропоновано добровільно сплатити суму отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 8 772,34 грн..

Отриману суму допомоги по безробіттю у розмірі 8772,34грн. , за період з 02.05.2015р. по 24.09.2015р. ОСОБА_1 не повернуто агентству. Вважають , що отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю та заробітної плати за час вимушеного прогулу, без урахування суми допомоги по безробіттю, є переплатою коштів для Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України.

Просили суд стягнути зі ОСОБА_1 на рахунок Державного агентства з питань енергоефективності та енергозбереження України суму допомоги по безробіттю у розмірі 7 308,84 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2017 року позов в даній справі задоволений.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на рахунок Державного агентства з питань енергоефективності та енергозбереження України допомогу по безробіттю в сумі 7308,84 грн. та 1600грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати це рішення у зв'язку з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вважаючи, що судом ухвалено законне рішення.

Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення у справі та стягуючи суму допомоги по безробіттю, суд першої інстанції виходив з того, що при присуджені оплати за час вимушеного прогулу зараховується одержана допомога по безробіттю, яку мав працівник в цей час. ОСОБА_1 не повідомила суд про отримання нею відповідної допомоги у зв'язку з чим позивачем було виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9302, 16 гривень без врахування допомоги по безробіттю. Таким чином наявні правові підстави для стягнення з відповідача в користь позивача в порядку регресу 7308 грн. 84 коп.

Проте, такі висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 01.04.2015р. № 147-к «Щодо звільнення» в частині звільнення ОСОБА_1, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України у Волинській області. Постановлено стягнути з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України в користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 9302,16грн ( а.с. 11-14).

На виконання зазначеного рішення Державним агентством з енергоефективності та енергозбереження України було видано наказ від 18.12.2015 № 574-к відповідно до якого ОСОБА_1 поновлено на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України у Волинській області ( а.с. 7).

Як слідує з наказу Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 18.12.2015р. № 574-к, відомості від 18.12.2015 № 161 та платіжного доручення від 18.12.2015 № 719, ОСОБА_1 на підставі рішення суду було виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9302,16 гривень ( а.с.7-8).

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Посилання суду першої інстанції на п. 31 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим.

Викладені в даній постанові роз'яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України від 20 грудня 2005 року № 3248-15 «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України».

Як встановлено судом, до Держенергоефективності надійшла претензія від Луцького міського центру зайнятості від 18.02.2016 року № 615/01-15 щодо сплати суми допомоги по безробіттю, сплаченої ОСОБА_1 за період з 02.05.2015 по 24.09.2015, у розмірі 8 772,34 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 25.04.2017 у справі № 910/4451/17 стягнуто з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України в користь Луцького міського центру зайнятості виплачене поновленому працівнику (ОСОБА_1) матеріальне забезпечення в розмірі 8 772,34 грн.

Відповідно до п. 4 ст. 35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі поновлення особи на роботі за рішенням суду сума виплаченого забезпечення та вартість наданих безробітному соціальних послуг утримуються із роботодавця.

Позивач у справі є роботодавцем ОСОБА_1, яку за рішенням адміністративного суду поновлено на роботі, а отже саме Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України зобов'язано сплатити Луцькому міського центру зайнятості суму, яку було виплачено звільненому працівнику, як допомогу по безробіттю.

Фактично передбачений згаданою нормою ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» обов'язок роботодавця виплатити повноважному органу суму забезпечення отриману працівником в період безробіття працівника у випадку його поновлення на роботі, є санкцією для роботодавця у зв'язку з незаконним звільненням ним працівника.

Сума допомоги по безробіттю, що отримана працівником, не може вважатись шкодою з врахуванням самого поняття шкоди та його складових, які передбачені ст. 1166 ЦК України на яку як на підставу пред'явлення позову покликався позивач, а зокрема відсутні неправомірні дії відповідача та причинний зв'язок із заподіяною шкодою.

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, при цьому законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин, і зокрема як в даному випадку, отримання відповідачем соціальної допомоги по безробіттю.

Утримання суми допомоги з роботодавця у випадку поновлення безробітного на роботі за рішенням суду прямо передбачено п. 4 ст. 35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

А тому в даному випадку відсутня подвійна відповідальність, як вказує про це позивач.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на положення ст. 1215 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню зокрема заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї , пенсії, допомоги надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

В судовому засіданні встановлено, що допомога по безробіттю ОСОБА_1 була надана правомірно у передбачений законом порядок та спосіб, як засіб для існування позивача на період іі не працевлаштованості.

За таких обставин, покладення обов'язку на ОСОБА_1 щодо повернення сум, які були нею правомірно отримані , не матимуть правового обґрунтування та порушуватимуть принципи Трудового законодавства та гарантії працівників на період тимчасового безробіття.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_1 не було завдано Державному агентству з енергоефективності та енергозбереження України шкоду, оскільки в її діях не вбачається вини, а тому не підлягає в даному випадку до задоволення позов про стягнення в порядку регресу допомоги по безробіттю, яку підприємство відшкодувало Луцькому центру зайнятості у відповідності до п. 4 ст. 35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі")

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального права, та при не повному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, що згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України на користь ОСОБА_1 1760 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 376, 382,384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2017 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позову Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України до ОСОБА_1 про стягнення суми допомоги по безробіттю відмовити.

Стягнути з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України в користь ОСОБА_1 1760 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

Постанова набрала законної сили 18 січня 2018 року

Суддя Апеляційного суду

Волинської області З.А. Бовчалюк

Помічник судді С.В. Мулярчук