АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/515/18 Справа № 199/8021/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник О. Г. Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 1984 року по 10 червня 2016 року, під час якого ними була придбана квартира АДРЕСА_1 загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м.

Після розірвання шлюбу між ними виникали конфлікти та суперечки. Оскільки у добровільному порядку вони не дійшли згоди щодо розподілу квартири, в 2016 році відповідач змінив у дверях квартири замки, чим перешкоджає їй в користуванні спірною квартирою, позивач просить суд поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та усунути їй перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1;

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1;

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 в користуванні власністю шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні її позовних вимог.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 1984 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

В період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. та зареєстрованого в реєстрі під № 776, сторонами по справі була придбана квартира АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем виникли неприязні відносини. В 2016 році відповідач змінив у дверях квартири замки, чим перешкоджає позивачу в користуванні спірною квартирою.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (яка діяла на момент придбання спірного майна) майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи викладене, законним є визнання судом першої інстанції за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину за кожним квартири АДРЕСА_1.

Обґрунтованими є також висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача в частині усунення перешкод їй в користуванні власністю шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1, оскільки згідно з вимогами ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що не оспорює частки в спільному майні подружжя, проте не погоджується з оцінкою вартості спірного майна та посилається на своє право викупу частини позивача. Однак наведені доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі вимоги в суді першої інстанції заявлені не були та є підставою для самостійного позову.

Доводи відповідача щодо відсутності доказів того, що він чинитиь позивачу перешкоди в користуванні спірною квартирою, відхиляються колегією суддів, оскільки судом встановлено та не заперечувалося самим відповідачем, що ним було замінено замки на вхідні двері квартири, а відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Посилання відповідача на те, що позивачем не сплачуюються комунальні послуги, не можуть бути підставою для позбавлення власника можливості користуватися своїм майном.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова