АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/277/18 Справа № 185/7457/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Врона А. О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Красвітної Т.П., Пищиди М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа - ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування, відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., стягнення 500 грн. франшизи та судового збору - залишено судом без розгляду на підставі заяви позивача відповідно до п.5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа - ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування, відшкодування шкоди - задоволено частково. Стягнено з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 33784 (тридцять три тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн. 32 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Судом 1 інстанції було встановлено, що 25 грудня 2013 року приблизно о 17-20 год. на перехресті вулиць Дніпровська та Калініна (Івана Богуна) в м. Павлоград Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_3, який керував транспортним засобом автомобілем марки «DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, який керував транспортним засобом мотоциклом марки «HYOSUNG GT 250R», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2014 року у справі №185/4224/14-п провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, у відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрито. Постанова мотивована тим, що розгляд справи у відношенні ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП є передчасним, оскільки на момент розгляду справи триває кримінальне провадження № 0005475, в якому ведеться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого СВ Павлоградського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 12 травня 2014 року кримінальне провадження № 0005475 від 26 грудня 2013 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2014 року у справі №185/8206/14-п провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, у відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрито відповідно до п.8 ст.247 КУпАП, оскільки постанову Павлоградського міськрайонного суду від 07.05.2014 року провадження по справі № 185/4224/14-п не скасовано.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року у справі №185/8228/14-п провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито в зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення.

Вказані вище судові рішення не містять висновків суду щодо вини будь-кого з водіїв ОСОБА_3, який керував транспортним засобом автомобілем марки «DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1, або ОСОБА_2, який керував транспортним засобом мотоциклом марки «HYOSUNG GT 250R», реєстраційний номер НОМЕР_2, у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25 грудня 2013 року приблизно о 17-20 год. на перехресті вулиць Дніпровська та Калініна (Івана Богуна) в м. Павлоград Дніпропетровської області.

Проте провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, як у відношенні ОСОБА_2 так і у відношенні ОСОБА_3 закриті не за реабілітуючими ознаками.

Згідно висновку судової експертизи Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 30 травня 2016 року №5/10.1-234, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Део-Нубіра» держ. номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділ 33 Правил дорожнього руху України; в даній дорожній обстановці водій мотоцикла «Хьюсонг» держ. номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України; технічна можливість запобігти ДТП в даній дорожній обстановці для водія автомобіля «Део-Нубіра» держ. номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділ 33 Правил дорожнього руху України; при заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Део-Нубіра» держ. номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділ 33 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв'язку з настанням даної ДТП; відповісти на питання - чи відповідали дії водія ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України в момент небезпеки для руху - не надається можливим з причин зазначених в дослідницькій частині.

Згідно полісу № АС/7127964 від 24 грудня 2013 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована страховиком - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», строк дії полісу з 25 грудня 2013 року до 24 грудня 2014 року, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну 50000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався ст. ст.511, 636, 999, 1187 ЦК України, ст. ст. 9, 22-1, 28, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та виходив з того, що заподіяна позивачу шкода має бути відшкодована ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», де була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду 1 інстанції, виходячи з наступного.

Так, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яка є відповідачем у справі і яка, на думку позивача, має відшкодувати суму шкоди.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-192цс16.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Відповідно до п.35.1 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються довідки про ДТП, довідки відповідних закладів охорони здоров'я щодо тимчасової втрати працездатності та інші документи, які мають відношення до даної ДТП завірені в установленому порядку.

Матеріали справи не містять доказів звернення учасників ДТП до страховика з відповідною заявою у передбачені законом строки.

На виконання ухвали апеляційного суду про витребування доказів від 12.10.2017 року апелянтом було надано відомості, що сторони ДТП до страховика з відповідною заявою у передбачені законом строки не зверталися. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витребуваних доказів суду не надали.

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», судом першої інстанції було не повно з'ясовано та не встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що привело до неправильного вирішення спору, тому рішення районного суду на підставі п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені зазначених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа - ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування, відшкодування шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судовий збір у розмірі 371,63 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначенні чинним законодавством.

Судді: