Справа №463/5827/17
Провадження №2/463/800/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2018 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Лакомська Ж. І., розглянувши заяву Львівського національного університету імені ОСОБА_1 забезпечення позову до ОСОБА_2, Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування державної реєстрації на об»єкт нерухомого майна та повернення його в оперативне управління Львівському національному університету імені ОСОБА_1,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про скасування державної реєстрації на об»єкт нерухомого майна та повернення його в оперативне управління Львівському національному університету імені ОСОБА_1.

Згідно позовних вимог позивач просить:

-визнати незаконним розпорядження органу приватизації №596-1121 від 05.04.1996 року «Про передачу квартири у приватну власність»;

-скасувати державну реєстрацію права власності на об»єкт нерухомого майна будинок на вул. А.Вахнянина,39-А від 03.06.1996 року за ОСОБА_3;

-визнати незаконним розпорядження голови Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23.05.2001 року №610 «Про присвоєння окремого будинкового номера 39 «А» частині будинку №39 на вул. ОСОБА_4 із зняттям нумерації квартири №6»;

-визнати незаконним розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 21.04.2004 року №1471 «Про оформлення права власності на будинок №39-А на вул. А.Вахнянина в м.Львові Буряку ОСОБА_5»;

-скасувати державну реєстрацію права власності на об»єкт нерухомого майна будинок по вул. А.Вахнянина 39-А від 21.10.2004 р. за ОСОБА_3;

-визнати недійсним договір дарування об»єкта нерухомого майна будинку по вул.А.Вахнянина,39-А між громадянином ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_2 від 14.12.2004 року;

-скасувати державну реєстрацію права приватної власності на об»єкт нерухомого майна будинок за адресою м.Львів,вул. А.Вахнянина,39-А (реєстраційний номер 8777815 від 10.02.2005 року за ОСОБА_2

-повернути об»єкт нерухомого майна - за адресою м.Львів,вул. А.Вахнянина,39-А в оперативне управління Львівському національному університету імені ОСОБА_1.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, яку позивач мотивує тим,що вказаний об»єкт нерухомого майна є державним майном, яке закріплено за Львівським національним університетом імені ОСОБА_1, відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 29.01.2014 року №85 «Щодо закріплення державного майна за Львівським національним університетом імені ОСОБА_1». Однак даний об»єкт нерухомого майна було незаконно відчужено на користь гр.ОСОБА_3, за яким в подальшому було зареєстровано право власності та на підставі договору дарування було відчужено відповідачу ОСОБА_2. Тому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про скасування державної реєстрації на об»єкт нерухомого майна та його повернення в оперативне управління Львівському національному університету імені ОСОБА_1. Тому просить: вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об»єкт нерухомого майна будинок, за адресою: м.Львів,вул. А.Вахнянина, 39-А; вжити заходів по забороні Львівській міській раді вчиняти дії, які пов»язані з об»єктом нерухомого майна будинком, за адресою: м.Львів,вул. А.Вахнянина, 39-А.

В судове засідання сторони не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду про задоволення позову, а відтак заява представника позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню частково в частині накладення арешту на будинок за адресою: м.Львів,вул. А.Вахнянина, 39-А.

Щодо вимоги про заборону Львівській міській ради вчиняти дії, які пов»язані з вказаним вище нерухомим майном, суд в задоволенні такої відмовляє, оскільки судом в порядку забезпечення позовних вимог накладається арешт та вказане вище нерухоме майно.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляд судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов'язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

заяву про забезпечення позову задоволити частково.

В забезпечення позовних вимог стягувача Львівського національного університету імені ОСОБА_1 (ідентифікаційний код юридичної особи 02070987, що знаходиться за адресою: м.Львів,вул. Університецька,1) до боржників ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1), Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки (ідентифікаційний код юридичної особи 03348525, що знаходиться за адресою: м.Львів,вул. Липинського,54), Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04056109, що знаходиться за адресою: м.Львів,вул.К.Левицького,67).

-накласти арешт на обєкт нерухомого майна будинок, за адресою: м.Львів,вул. А.Вахнянина, 39-А.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню. Ухвала суду може бути предявлена до виконання протягом трьох років.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається в порядку та строки передбачені 354,355 ЦПК України.

Суддя: Лакомська Ж. І.