Справа № 196/1064/17
№ провадження 2/196/29/2018
УХВАЛА

"04" січня 2018 р. смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

при секретарі - Шевченко Т.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні подав заяву про забезпечення позову в даній справі, в якій прохає накласти ареш на земельну ділянку площею 0,0979 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область м.Дніпродзержинськ вул.Куляб'єва, земельна ділянка 76 ,кадастровий номер 121040000:01:001:0132, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2014 року серії НАА №883620, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 В підготовчому засіданні позивач заяву про забезпечення позову підтримав повністю та прохав її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4 в підготовчому засіданні вважав, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки неможливо накласти арешт на майно іншої особи. Як вбачається з заказу №207 від 18.07.2016 року, наданого позивачем як доказ наявності між позивачем та ФОП ОСОБА_2 договірних правовідносин, даний документ підписаний ОСОБА_5, а не ФОП ОСОБА_2, а інших доказів щодо наявності між позивачем та ОСОБА_2 договірних правовідносин, позивачем не надано. Таким чином, в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Суд, заслухавши доводи позивача та пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів тієї обставини, що дійсно між позивачем та відповідачем існували договірні правовідносини, внаслідок порушення яких відповідачем між сторонами дійсно виник спір.

Крім цього, частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.п.3,4,5 ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

З аналізу статей 150, 153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Проте, вказаним вимогам подана заява про забезпечення позову не відповідає.

У поданій до суду заяві позивач не вказує, які саме дії відповідача можуть призвести до невиконання рішення у майбутньому, до заяви про забезпечення позову не додано оцінки щодо вартості майна, на яке він просить накласти арешт.

Таким чином, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити саме з підстав її недоведеності та необґрунтованості.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст.149-151, 353, п.п.15.5 п.п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

У відповідності до п.п.15.5 п.п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча О.М.ГУДИМ