Постанова

Іменем України

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 490/8135/15-ц

провадження № 61-960 св 17

Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя - доповідач),

учасники справи:

боржник - ОСОБА_1,

представник боржника - ОСОБА_2,

державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області - Сазонов Дмитро Костянтинович,

розглянув у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва у складі судді Батченка О. В. від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Коломієць В. В., Довжук Т. С., Шолох З. Л. від 30 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу, у якій просив визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області щодо прийняття до виконання виконавчого листа № 2-1192/11, виданого 29 січня 2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва та відкриття виконавчого провадження; визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 липня 2015 року, постановлену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Сазоновим Д. К.

Скарга мотивована тим, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2013 року стягнено з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 130 303 грн 04 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 1 805 701 грн, заборгованості за процентами - 1 244 602 грн 04 коп., пені - 80 000 грн, а також судових витрат - 1 820 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року, зменшено розмір заборгованості, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», до 3 106 903 грн 57 коп.

На підставі вказаних судових рішень Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 2-1192/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 106 903 грн та судових витрат у сумі 1 820 грн, а всього - 3 108 723 грн 57 коп. Строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - 1 рік, тобто до 26 квітня 2014 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області СазоноваД. К. від 4 березня 2015 року відмовлено у прийнятті до провадження та відкритті виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа, оскільки з ОСОБА_1 стягнено на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» у рахунок погашення заборгованості 94 грн 31 коп., однак у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувачем зазначено суму заборгованості у розмірі 3 108 723 грн 57 коп.

9 липня 2015 року стягувач повторно звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1192/11 від 29 січня 2014 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Д. К. від 15 липня 2015 року на підставі повторно поданої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заяви відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1192/11, виданого 29 січня 2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Скаржник зазначав, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Д. К. від 15 липня 2015 року про відкриття виконавчого провадження постановлена на підставі виконавчого документу, строк пред'явлення до виконання якого скінчився; заяву про відкриття виконавчого провадження подано та підписано особою, яка не мала повноважень на представництво інтересів стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 лютого 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

Ухвала мотивована тим, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання переривався, а тому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повторно звернулося із заявою про відкриття виконавчого провадження у строки, визначені нормами чинного законодавства України.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові ухвали і постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1291 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 7 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов'язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судами встановлено, 14 лютого 2014 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Д. К. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2‑1192/11, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 106 903 грн та судових витрат у сумі 1 820 грн, а всього - 3 108 723 грн 57 коп.

Судами попередніх інстанції встановлено, що 25 грудня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2‑1192/11 стягувачу.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області СазоноваД. К. від 4 березня 2015 року відмовлено у прийнятті до провадження та відкритті виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа, оскільки з ОСОБА_1 стягнено на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок погашення заборгованості 94 грн 31 коп., однак у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувачем зазначено суму заборгованості у розмірі 3 108 723 грн 57 коп.

На підставі постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Д. К. від 15 липня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1192/11, виданого 29 січня 2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Строки пред'явлення виконавчих документів до виконання встановлені статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі - Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ - виконавчий лист, може бути пред'явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано випадки переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа до виконання, зокрема, вказано, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання (пункт 1 частини 1 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Таким чином, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання переривається у разі повернення виконавчого документа стягувачеві та встановлюється з дня його повернення - 26 грудня 2014 року, а тому прийнявши до уваги, що з цього часу строк розпочав свій перебіг заново, та врахувавши положення статтей 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження», суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскаржувана постанова державного виконавця винесена відповідно до вимог чинного законодавства та в межах його повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних ухвал суду першої та апеляційної інстанцій не вбачається, що судами при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк