АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року, головуючого першої інстанції судді Колодяжної І.М. по справі № 641/5109/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_2, в якому просила усунути відповідача від права на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування зазначала, що квартира АДРЕСА_1 належала чоловіку позивача ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі договору купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року. Після його смерті відкрилася спадщина на спірну квартиру, заповіту складено не було. Позивач, як дружина померлого, постійно проживала разом із спадкодавцем та у встановлений строк звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка.

Окрім позивача до нотаріальної контори звернулася донька померлого, відповідач по справі, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, яка з позивачем та її померлим чоловіком не проживала, а проживає та зареєстрована в Російській Федерації. Померлий тяжко хворів, але відповідачка з 2012 року батька не навідувала, ніякої матеріальної та моральної підтримки йому не надавала.

У 2011 році ОСОБА_6 ампутували ногу (діабетична гангрена), він став прикутим до ліжка, інвалідом 2 групи. Через похилий вік, каліцтво і тяжку хворобу був у безпорадному стані, потребував постійного стороннього догляду, допомоги і піклування.

У 2012 році в Харкові було Євро по футболу і донька вперше за все своє життя прилетіла з чоловіком і сином до батька (вони не бачилися 37 років). На протязі тижня вони зустрічалися, а від'їжджаючи вона обіцяла через півроку - рік приїхати. ОСОБА_6 неодноразово телефонував і просив відповідача врахувати стан його здоров'я та приїхати до нього. Разом з ОСОБА_2 було б легше і позивачу доглядати за тяжко хворим. Впродовж майже трьох років (з 2011 року до моменту смерті), спадкодавець окрім фізичного болю, який спричиняли йому хвороби, зазнавав душевних страждань у зв'язку з поведінкою відповідача, постійно мав надію, що вона змінить своє ставлення і приїде до нього.

Позивач вважає, що відповідачка під час тяжкої хвороби батька, який був у безпорадному стані, мала можливість, але свідомо ухилялася від надання спадкодавцю будь - якої моральної підтримки та матеріальної допомоги.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на те, що припущення, наведені судом першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення стосовно не надання позивачем доказів безпорадного стану спадкодавця та доказів відмови ОСОБА_2 спадкодавцю у наданні допомоги не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи. Наявні у справі медичні довідки у сукупності з показаннями свідків доводять одночасне існування як обставини перебування спадкодавця у безпорадному стані, так і факт умисного ухилення відповідача від обов'язку надання допомоги спадкодавцю.

Також зазначає, що відповідач не проявляє жодного інтересу ні до розгляду справи, ні до спадщини, яка відкрилась.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 12 листопада 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с. 5).

ОСОБА_6 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 7), на яку після його смерті відкрилася спадщина.

Як вбачається з копії спадкової справи за №663/2014, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, заведеної Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулися дружина померлого ОСОБА_2 та донька померлого ОСОБА_2, як спадкоємці першої черги (а.с. 35-71).

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 1224 ч.3,5 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

ОСОБА_6 мав захворювання, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 10ААБ, випискою з історії хвороби № 8429 Комунального закладу охорони здоров'я Харківської міської клінічної багатопрофільної лікарні № 17, лікарським свідоцтвом про смерть № 000220 (а.с. 6, 10, 11).

Виходячи зі змісту ст. 1224 ч.3,5 Цивільного кодексу України, при вирішенні такої справи необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте умисно ухилявся від обов'язку щодо її надання, оскільки сам лише факт тривалого не спілкування спадкоємця зі спадкодавцем сам по собі не може бути підставою для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Судом було вірно встановлено, що доказів того, що ОСОБА_2 ухилялась від надання допомоги померлому батькові, який потребував допомоги, матеріали справи не містять.

Також до судів першої та апеляційної інстанції не було надано доказів перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані.

Крім того, матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_6 за життя звертався до ОСОБА_2 з проханням, щодо надання допомоги та відповідач йому відмовила.

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.02.2018 року.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

О.А. Кружиліна