Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 320/7877/16Головуючий у 1-й інстанції Урупа І.В.
Пр. № 22-ц/778/970/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, треті особи ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права на спадщину

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому із урахуванням уточнених позовних вимог (т.с. 1 а.с. 164), просила визнати за нею право на спадщину, що залишилася після смерті її чоловіка, ОСОБА_7, померлого 22 грудня 2008 року.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року (т.с. 1 а.с. 7) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року (т.с. 1 а.с. 217-218) вищезазначений позов позивача ОСОБА_2 у цій справі залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 226) просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито 28 грудня 2017 року (т.с. 1 а.с. 238), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 240).

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, який набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судове засідання 25 січня 2018 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи всі особи, які беруть участь у справі, у тому числі позивач ОСОБА_2 (т.с. 2 а.с. 1), не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, будь-яких клопотань, у тому числі про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду станом саме на час розгляду цієї справи апеляційним судом не подавали, тому останні не могли бути і не були предметом розгляду апеляційним судом у цій справі.

Відповідач ОСОБА_3 державна нотаріальна контора подала апеляційному суду поштою заяву (т.с. 2 а.с. 2-4), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом без участі її представника (нотаріуса).

При вищевикладених обставинах та на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд ухвалив заяву відповідача нотаріальної контори задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п.п 1, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 169, 207 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із того, що належним чином повідомлена позивач ОСОБА_8 повторно не з'явилась у судове засідання у цій справі (01.11.2017 року та 20.11.2017 року), заяву про розгляд цієї справи у її відсутність суду не надавала.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд також виходив із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі (20 листопада 2017 року).

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що в судовому засіданні 20.10.2017 позивач ОСОБА_2 під час розгляду справи по суті заявила клопотання про оголошення перерви у звязку з її поганим самопочуттям.

Клопотання позивачки було задоволено судом першої інстанції, у розгляді цієї справи оголошено перерву.

Суд першої інстанції, оголошуючи перерву в розгляді цієї справи, призначив час і місце наступного судового засідання у цій справі - 01.11.2017 року, про що було оголошено в судовому засіданні головуючим суддею та є відмітка в журналі судового засідання (т.с. 1 а.с. 177-180).

Крім того, у відповідності до вимог ст. 191 ЦПК України ОСОБА_2 безпосередньо в суді першої інстанції було вручено судову повітку під розписку, що підтверджується розпискою про вручення в суді повістки про виклик до суду на 01.11.2017 року на імя позивачки, яка містить особистий підпис останньої в графі «одержав: 1. особисто» (т.с. 1 а.с. 181).

Проте, позивач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання, призначене судом першої інстанції на 01.11.2017 року, не зявилась і в цей же день через приймальню суду подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що захворіла. При цьому, належних доказів на підтвердження стану свого здоровя (лікарняний, лікарську довідку тощо) суду першої інстанції не надала.

Розгляд цієї справи судом першої інстанції було відкладено судом через першу неявку позивача ОСОБА_2 без поважних причин у судове засіданні у цій справі на 20.11.2017 року.

Але в судове засідання, призначене судом першої інстанції на 20.11.2017 року, позивач ОСОБА_9 повторно (вдруге поряд) не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй поштового відправлення, яке ОСОБА_2 отримала особисто 07.11.2017 (т.с. 1 а.с. 188).

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_2 20.11.2017 року, тобто в день слухання справи, особисто була присутня в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду та через приймальню суду знову надала заяву про відкладення розгляду цієї справи, посилаючись на те, що вона надала уточнену позовну заяву та потрібен час на її направлення іншим особам, які приймають участь у справі, а також на те, що справа призначена не в зручний для неї час.

Такими чином, повідомлення позивача про час і місце розгляду справи проводилось судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 74-76, ч.3 ст.191 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 3, ч.3 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час розгляду справи, повторно не зявилась до суду без поважних причин, заяву про розгляд справи у її відсутність не надала, що згідно ч.3 ст. 169 ЦПК України є підставою для залишення її позовної заяви без розгляду.

При цьому, суд першої інстанції правильно вважав, що причини повторної неявки процесуального правового значення не мають.

Положення ч.3 ст. 169 ЦПК України направлено на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з'являються до суду, а позивач і не з'являється в судове засідання, і не використовує положення про процесуальне представництво в суді. Така позиція була викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.08.2015 у справі № 6-24063 ск -15.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що причини, на які посилалась позивач в заяві про відкладення розгляду справи вдруге, не мали процесуального правового значення та взагалі не були підставою для відкладення розгляду справи у розумінні положень ст. 191 ЦПК України.

Посилання позивача на призначення справи у незручний для неї час взагалі не ґрунтуються на законі, оскільки час судового засідання призначається лише судом з урахуванням часу призначення інших судових справ. В даному випадку справа призначалася до судового розгляду в межах робочого часу Мелітопольського міськрайонного суду запорізької області.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Позивач ОСОБА_2 не надавала суду першої інстанції заяви про розгляд цієї справи у її відсутність.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

За таких обставин, у суду першої інстанції були правові підстави для залишення вищезазначеного позову позивача ОСОБА_9 у цій справі без розгляду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують фактичних обставин цієї справи, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на процесуальному законі (чинному на час постановлення оскаржуємої ухвали судом першої інстанції) та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

В силу вимог ст. 27 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Однак, вбачається, що ОСОБА_8, яка була інвалідом І групи до 30.04.2017 року (т.с. 1 а.с. 2), зловживає своїми цивільними права та обовязками позивача у цій справі, які їй було розяснено судом першої інстанції у цій справі, у тому числі в ухвалі суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі (т.с. 1 а.с. 8), яку ОСОБА_2 отримала (т.с. 1 а.с. 9).

Зловживання правами та обовязками позивача полягає у тому, що остання повторно не зявляючись у судові засідання у цій справі, при цьому, не подає суду першої інстанції заяви про розгляд цієї справи судом першої інстанції у її відсутності.

Саме це було перешкодою для розгляду цієї справи судом першої інстанції по суті.

Однак, є підставою для залишення позову позивача у цій справі без розгляду на підставі ст. 207 ч. 1 п. 3 ЦПК України в редакцій, чинній до 14.12.2017 року.

Крім того, встановлено, що дана справа перебуває у провадженні суду першої інстанції з 06 грудня 2016 року (ухвала про відкриття провадження т.с. 1 а.с. 8).

Ст. 157 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, тобто на час постановлення судом першої інстанції оскаржуємої ухвали, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, у разі відмови позивачеві ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 державної нотаріальної контори будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі ухвалою апеляційного суду від 28 грудня 2017 року (т.с. 1 а.с. 238) на підставі ст. 136 ч.ч.1, 3 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне розяснити ОСОБА_2, що вона, як особа, позов якої залишено без розгляду у цій справі, має право у подальшому окремо від цієї справи звернутись до суду із вищезазначеним позовом повторно.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови апеляційного суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення у цій справі апеляційним судом складено 26.01.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_10ОСОБА_11