Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/1280/17Головуючий у 1-й інстанції Нещеретна Л.М.
Пр. № 22-ц/778/163/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2017 року

у справі за позовом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4, про звільнення від обов'язків опікуна

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Районна адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила звільнити ОСОБА_4 від обов'язків опікуна відносно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку з невиконання нею обов'язків опікуна; передати малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району до вирішення її подальшої долі.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що на обліку у службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка має юридичний статус дитини, позбавленої батьківського піклування та проживає за адресою: АДРЕСА_1 в сім'ї опікуна ОСОБА_4, яка є її бабусею. ОСОБА_4 призначена опікуном на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.01.2013 року. Малолітня ОСОБА_3 до березня 2017 року навчалася у 6 класі у Запорізькій загальноосвітній школі № 51.

Відповідно до інформації навчального закладу, з 5 класу ОСОБА_3 почала гірше навчатися, не систематично виконувати домашні завдання. У березні 2016 року ЗЗОШ № 51 надіслала до відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР подання стосовно застосування міри впливу на опікуна ОСОБА_4 щодо невиконання нею опікунських обов'язків у зв'язку із тим, що вона втратила контроль над дитиною. Крім того згідно подання ЗЗОШ № 51, 09.02.2017 року відбулася бійка між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, з приводу якої на засіданні комісії з питань прав дитини 15.02.2017 року та 01.03.2017 року розглядалось питання про неналежне виконання обов'язків опікуном та прийнято рішення тримати родину на особливому контролі а також взяти сім'ю під соціальний супровід Запорізьким міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. 07.03.2017 року до відділу надійшла інформація навчального закладу, в якій зазначено, що ОСОБА_3 входить до групи у соціальних мережах «ІНФОРМАЦІЯ_2». На сторінці ОСОБА_3 були розміщені фото та коментарі до них, пов'язані із суїцидальними вчинками. Опікун не володіє інформацією про небезпечну поведінку дівчинки у соціальних мережах.

16.03.2017 року малолітня ОСОБА_3 поступила до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5» з діагнозом: алкогольне отруєння. Станом на 17.03.2017 року дитина не потребувала стаціонарного лікування.

Враховуючи те, що існує ризик вчинення дівчинкою суїциду, а також те, що опікун не має впливу на дитину, відповідно до клопотання служби (управління) у справах дітей ЗМР від 17.03.2017 року малолітня ОСОБА_3 влаштована до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2017 року (а.с.73-75) в задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває у КУ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР повернуто опікуну ОСОБА_4

Рішення в частини повернення дитини підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, у своїй апеляційній скарзі (а.с.77-80) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 85), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 87) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад (в Апеляційному суді Запорізької області працює фактично 20 суддів замість 71 судді за штатом), а також відпустки судді-доповідача (а.с. 91).

У судовому засіданні 19 жовтня 2017 року апеляційним судом розпочато розгляд цієї справи по суті: заслухано доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, за клопотанням сторін у розгляді цієї справи оголошено перерву для з'ясування думки малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, надання органом опіки та піклування оновленої характеристики відносно дитини за місцем навчання останньої та висновку органу соціального супроводу в разі, якщо відповідач, якому рекомендовано це зробити, скористається послугами останнього.

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 07 липня 2017 року (ухвала апеляційного суду а.с. 85).

Заслухавши у судовому засіданні 18 січня 2018 року доповідь судді-доповідача, пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, у тому числі:

-представника позивача, яка у тому числі надала апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи оновлену характеристику відносно дитини за місцем навчання та відповідний висновок органу соціального супроводу (а.с. 102-103),

-думку малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що бабуся для неї є авторитетом, вона прислухається до її вказівок, бабуся цікавиться її навчанням, виховує її, вона добре навчається, лише англійська мова дається їй важко, займається спортом, за місяці перебування в центрі вона зробила відповідні висновки, у неї не має і ніколи не було схильності до самогубства, вона ніколи не перебувала у групі «ІНФОРМАЦІЯ_2», просила не звільняти бабусю від обов'язків опікуна, оскільки це суперечить її (дитини) інтересам,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та оновлену характеристику відносно дитини за місцем навчання та відповідний висновок органу соціального супроводу (а.с. 102-103), колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Районній адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування, у задоволенні позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 60, 118-120, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України в редакції чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із того, що підстави для звільнення відповідача від обов'язків опікуна відносно малолітньої дитини у цій справі відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (15 червня 2017 року).

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на первинному обліку у службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка має юридичний статус дитини, позбавленої батьківського піклування та проживає за адресою: АДРЕСА_1 в сім'ї опікуна ОСОБА_4, яка є її бабусею.

ОСОБА_4 призначена опікуном на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2013 року.

Вказаним рішенням мати малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавлена батьківських прав, а батько ОСОБА_3 - ОСОБА_6. помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8-10).

Малолітня ОСОБА_3 навчається у Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 51 Запорізької міської ради Запорізької області.

ЗЗОШ № 51 було надіслано до відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР подання стосовно застосування міри впливу на опікуна ОСОБА_4 щодо невиконання нею опікунських обов'язків у зв'язку із тим, що вона втратила контроль над дитиною. Зокрема була вказано, що дівчинка на уроках неуважна, займається сторонніми справами, або лежить на парті. Опікун вихованням дитини хоч і займається, але не володіє інформацією щодо поведінки та ставлення до навчання дівчинки під час навчально-виховного процесу. ОСОБА_4 неодноразово запрошувалась на адміністративні ради з приводу поведінки дівчинки, але бесіди позитивних результатів не дали, тому що бабуся не має авторитету у ОСОБА_3 (а.с. 11).

Згідно із характеристикою ОСОБА_3 (а.с.11 зворот, 16, 27 зворот, 45, 49, 59), поданням та інформацією на сім'ю ОСОБА_4 (а.с.12, 13, 15, 19-26, 47, 48, 50, 56), актами обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 (а.с.12 зворот), які складені однотипним текстом, ОСОБА_3 має негативну характеристику, а опікун ОСОБА_4 недостатньо приділяє уваги до виховання та навчання дівчинки.

На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району СУСД ЗМР, яке відбулося 05.04.2017 року, були запрошені опікун та адміністрація ЗЗОШ № 51. Вислухавши усну наявну у відділі інформацію, пояснення опікуна ОСОБА_4 та заступника директора з виховної роботи ЗЗОШ № 51, з метою соціального захисту малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було прийнято рішення про необхідність звільнення опікуна ОСОБА_4 від виконання обов'язків опікуна.

Підставою звернення до суду з відповідним позовом стало, на думку позивача, невиконання опікуном ОСОБА_4 своїх обов'язків з виховання своєї підопічної ОСОБА_3.

Однак, в суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснила, що в характеристиках ОСОБА_3, підписаних нею, за її припущеннями зазначено, що опікун ОСОБА_4 не є авторитетом для ОСОБА_3. Свідок ОСОБА_10 пояснила, що тексти актів та подання друкувала вона. Згідно із поясненнями свідка ОСОБА_11 вона лише підписувала виготовлені ОСОБА_10 тексти актів та подання.

Згідно із актами обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 від 29.02.2016 року (а.с.12 зворот), від 23.02.2017 року (а.с.28), 29.02.2017 року (а.с.45 зворот) встановлено, що дитина проживає за адресою: АДРЕСА_1, в трикімнатній квартирі, разом з бабусею ОСОБА_4 У ОСОБА_3 є своя кімната, куточок, ліжко, меблі. Квартира в задовільному стані. Тобто, для дитини створені всі умови для виховання саме діями опікуна ОСОБА_4

Згідно письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.17,18), конфлікт та бійка між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виник з обоюдної вини дівчат, та суд вважає це поодиноким випадком.

З наданих позивачем фотокопій сторінок соціальних мереж не вбачається, що саме ОСОБА_3 перебуває у групі соціальних сітей «ІНФОРМАЦІЯ_2». Крім того Указом Президента України від 15.05.2017 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28.04.2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», згідно якого застосовано обмеження щодо юридичних осіб «Яндекса», «Яндекс Україна», «Маіl.ru», «ВКонтакте» та «Однокласники», в тому числі заборона інтернет-провайдерам надання послуг з доступу користувачам мережі інтернет до ресурсів/сервісів та соціально-орентованих ресурсів «ВКонтакте».

Крім того, факт потрапляння ОСОБА_3 до лікарні є поодиноким випадком, та не є підставою для звільнення опікуна від його обов'язків у відповідності до вимог ст. 251 СК України та статті 75 ЦК України.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не довів того, що відповідачем ОСОБА_4 дійсно не забезпечені належні умови проживання малолітньої, або вона невідповідально відноситься до своїх обов'язків щодо виховання та навчання дитини. Виходячи з обставин справи неможливо вважати, що має місце злісне ухилення відповідача від виконання опікунських повноважень, а тому вирішення питання про звільнення ОСОБА_4 від опікунських повноважень є передчасним з точки зору захисту права малолітньої на проживання в сім'ї.

Пояснення свідків не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, оскільки ними підтверджуються факти, зафіксовані в актах обстеження сім'ї відповідача, аналіз яким було надано судом першої інстанції вище.

Судом першої інстанції також правильно врахована практика Європейського суду з прав людини у справах, пов'язаних із захистом прав і свобод дитини, згідно якої ЄСПЛ велика увага приділяється справам, пов'язаним з визначенням місця проживання дитини, а також з реалізацією права на спілкування з нею не тільки батьків, але й інших родичів: дідусів, бабусь.

Принцип 6 Декларації прав дитини, проголошеної Резолюцією Генеральної Асомблеї ООН від 20.11.1959 року передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння.

У положеннях Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року зазначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, а частиною 1 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

В частині 2 статті 3 Конвенції зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до частини 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Такі положення знайшли своє закріплення у статтях 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно яких кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, а виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Отже, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що відповідач ОСОБА_4 виконує обов'язки опікуна, насильства до малолітньої ОСОБА_3 не застосовує, крім того, сама малолітня ОСОБА_3 бажає залишитися жити з бабусею під її вихованням. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважав необхідним в задоволенні позову органу опіки та піклування у цій справі відмовити, а малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває у КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, повернути опікуну ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування, як позивача, є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами цієї справи, є доводи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування, в його апеляційній скарзі у цій справі про те, що опікуном ОСОБА_4 не забезпечуються найкращі інтереси дитини при здійсненні опіки над дитиною, вона не забезпечує належне виховання та розвиток дитини.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги позивача.

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом на виконання вимог ст. 12 ЦПК України, є оновлена характеристика відносно дитини за місцем навчання та відповідний висновок органу соціального супроводу (а.с. 102-103), які не можна вважати негативними та які свідчать про те, що дівчинка навчається у школі в силу своїх природних здібностей, які у різних людей є різними, займається спортом, бабуся приділяє навчанню та вихованню дитини певну увагу, між бабусею (опікуном) та дитиною конфліктів немає, в родині панує порозуміння, опікуном забезпечені належні умови для проживання дитини та для розвитку здібностей останньої.

Висновки органу соціального супроводу про те, що бабуся (опікун) не є авторитетом для малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка переживає «перехідний вік», є припущенням, а тому не приймаються апеляційним судом до уваги.

Крім того, апеляційним судом було вислухано у судовому засіданні думку малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка наполягала на тому, що бабуся (опікун) є для неї авторитетом, та яка заперечувала проти звільнення бабусі від обов'язків опікуна.

В силу вимог ст. 71 ч. 1 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою …посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

При вищевикладених обставинах, правові підстави для звільнення відповідача ОСОБА_4 від обов'язків опікуна малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у цій справі відсутні.

Крім того, звільнення відповідача ОСОБА_4 від обов'язків опікуна відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суперечить інтересам дитини.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміні.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі відмови Районній адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування, у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також встановлено, що Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, була звільнена від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення у цій справі апеляційним судом складено 22.01.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.