АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/850/16-ц Номер провадження 22-ц/786/27/18Головуючий у 1-й інстанції Колос Ю. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Лобова О.А., Гальонкіна С.А.,

при секретарі Колодюк О.П.,

розглянувши в порядку скороченого провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 квітня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та громадянином ОСОБА_2 10 жовтня 2013 року було укладено кредитний договір №РLEMGI. За умовами даного договору позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 77250,00 грн. на термін до 10 жовтня 2033 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річних у строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

В забезпечення повернення кредиту та відсотків за користування ним позивачем було укладено договори поруки: №РLEMGI/1 від 10 жовтня 2013 року з ОСОБА_3, та №РLEMGI/2 від 10 жовтня 2013 року із ОСОБА_4, які несуть солідарну з боржником відповідальність перед кредитором.

Оскільки свої зобовязання щодо повернення суми кредиту та відсотків відповідач не виконав належним чином, станом на 27 липня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 81944,72 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 81944,72 грн. та судові витрати по справі.

23 березня 2017 року представник позивача уточнив позовні вимоги, у якій просив солідарно стягнути заборгованість станом на 16 березня 2017 року в сумі - 76700,65 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 07 квітня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість станом на 16 березня 2017 року в сумі 76700 (сімдесят шість тисяч сімсот) гривень 65 копійок.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в звязку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що при ухваленні рішення суд не дослідив квитанції про оплату ним платежів за договором згідно з графіком платежів . Не вказав за який період виникла заборгованість, на підставі яких розрахунків дійшов висновку про дострокове стягнення всієї суми кредиту.

Представники позивача у справі подали до апеляційного суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та прохали рішення місцевого суду залишити без змін.

На розгляд справи до суду апеляційної інстанції сторони будучи належним чином повідомлені про день та час судового розгляду справи не зявилися, , апелянт про причини своєї неявки суд апеляційної інстанції не повідомляв , а клопотання його представника відповідача - адвоката ОСОБА_5 про причини відкладення розгляду справи судом визнано неповажними..

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши зазначені апелянтом обставини, апеляційний суд вважає, що заяву належить задовольнити частково, зважаючи на таке.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Як встановлено місцевим судом між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 10 жовтня 2013 року було укладено кредитний договір №РLEMGI.

За умовами даного договору позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 77250,00 грн. на термін до 10 жовтня 2033 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річних у строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання кредитного договору позичальником позивачем було укладено договори поруки: №РLEMGI/1 від 10 жовтня 2013 року з ОСОБА_3, та №РLEMGI/2 від 10 жовтня 2013 року із ОСОБА_4, які несуть солідарну з боржником відповідальність перед кредитором.

Зазначені обставинами сторонами не заперечуються та поручителі судове рішення не оскаржують.

Звертаючись до суду з позовом позивачем вказано, що позичальник неодноразово порушував умови кредитного договору, щодо своєчасної сплати кредитних платежів , що призвело до виникнення боргу.

Місцевий суд погодився з доводами позивача та встановив факт неодноразового порушення відповідачем умов виконання зазначеного вище кредитного договору ,протягом тривалого часу, що призвело до виникнення заборгованості та прийшов до висновку про задоволення позовних вимог .

Зазначені висновки місцевого суду є правильними та прийнятими у відповідності з вимогами матеріального права та на підставі належним чином досліджених доказів.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У відповідності з вимогами п. 5.2.4. укладеного між сторонами кредитного договору від 10 жовтня 2013 року Банк має право на дострокове стягнення всієї суми кредиту у випадку: - прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотками понад три місяці чи у випадку іншого істотного порушення умов договору. ( а. с. 12-13 )

В ході судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції досліджено розрахунок заборгованості за кредитним договором з якого слідує, що згідно з графіком платежів (а.с. 15) відповідач зобовязаний щомісячно, до 30 числа, на погашення кредитних платежів вносити по 1207 грн. 09 коп.

На час предявлення позову, 1 серпня 2016 року, у відповідача була заборгованість по сплаті чергових платежів на загальну суму 5307 грн. 54 коп., що в рази перевищує обовязкові щомісячні платежі .

На час зміни позовних вимог позивачем 16 березня 2017 року, сума заборгованості за простроченими платежами становила за тілом кредиту 229 грн, та за відсотками 2409 грн. 51 коп.

Однак погашення відповідачем суми боргу після порушення справи в суді не є підставою для відмови в задоволенні позову.

З розрахунків наданих позивачем у справі (а.с. 63-64) слідує, що відповідачем вносилися грошові кошти на погашення платежів, які належним чином були враховані при обрахуванні суми боргу. Вказані платежі вносилися не регулярно, і не в належних розмірах.

Зазначені вище розрахунки заборгованості містять детальну інформацію щодо кожного платежу зробленого відповідачем, строки порушення кожного із зобовязань та розміри недоплачених платежів за кожен місяць.

Так , з уточнених розрахунків поданих позивачем слідує, що станом на 16 березня 2017 року розмір заборгованості становить 76700 грн. та складається : 74101, 53 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2409 грн. 61 коп. заборгованість за відсотками -189 грн.51 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

До місцевого суду відповідачем належних доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості за кредитним договором чи неврахування позивачем окремих платежів, подано не було.

Додані до заяви про перегляд заочного рішення квитанції про сплату чергових платежів, не свідчать про відсутність боргу. Не міститься таких розрахунків і в апеляційній скарзі.

Таким чином доводи апеляційної скарги в ті частині, що місцевим судом не було зазначені визначені конкретні дати порушень зобовязань, не впливають на законність судового рішення.

Разом з тим доводи апеляційної скарги про те, що в судовому рішенні відсутній детальний розрахунок суми боргу є обґрунтованими, однак відсутність деталізації суми боргу не вплинула на правильність судового рішення в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також зазначає, що у відповідності з вимогами ч.3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Таких обставин судом апеляційної інстанції не встановлено.

Як зазначено вище, при розгляді справи місцевий суд застосував вимоги ч.2 ст. 1050 ЦК України, яка визначає право кредитора на дострокове стягнення кредитних коштів, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для дострокового стягнення кредитних коштів.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги в частині порушення норм процесуального права в частині постановлення заочного рішення суду.

Чинним на час постановлення судового рішення Цивільно процесуальним кодексом України в редакції 2004 року передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про день та час судового розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляді справи у його відсутність, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними суд може ухвалити заочне рішення.

Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

З матеріалів справи вбачається, що вперше судове засідання було призначено на 22 вересня 2016 року ( а. с. 35), 22 вересня 2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи в звязку з необхідністю надання доказів.( а.с.39).

9 листопада 2016 року засідання суду не відбулося в звязку з неявкою сторін та наявністю клопотання позивача про відкладення розгляду справи ( а. с. 44)

Не відбулися судові засідання в звязку з неявкою сторін і 16 грудня 2016 року, 06 лютого 2017 року ,1 березня 2017 року.

Наявна в матеріалах справи розписка свідчить про те, що відповідачі належним чином були повідомлені про розгляді справи 7 квітня 2017 року ( а. с. 57, 58).

В рішенні суду міститься висновок та обґрунтування необхідності постановлення у справі заочного рішення.

Доводи апеляційної скарги про наявні порушення норм процесуального права при ухваленні заочного рішення є безпідставними.

Поряд з цим, правовідносини боржника та поручителя визначають лише солідарну відповідальність на неналежне виконання кредитних зобов?язань. Відповідальність щодо компенсації судових витрат стороні у справі визначається згідно процесуального законодавства.

З урахуванням цього, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, слід стягнути в рівних частках з відповідачів.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про розмір судового збору 1600 гривень, оскільки згідно платіжного доручення (а.с. 1) ПАТ КБ «ПривтБанк» сплачено 1378 грн.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 квітня 2017 року в частині розподілу судових витрат, та стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви по 459 гривень 33 копійки з кожного.

Сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги відшкодування не підлягає, оскільки по основній вимозі рішення суду залишено без змін, доводи апеляційної скарги не вплинули на законність судового рішення, а зміна судового рішення з ініціативи суду апеляційної інстанції в частині виправлення процесуальних помилок суду не є підставою для відшкодування судового збору.

Керуючись ст. ст. п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 квітня 2017 року задовольнити частково.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 квітня 2017 року змінити в частині розподілу судових витрат, та стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви по 459 гривень 33 копійки з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення ( у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи з дня складення повного судового рішення), шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 16 січня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1