Головуючий у 1 інстанції Міхєєва І.М. Єдиний унікальний номер 265/1432/17
Номер провадження 22-ц/775/49/2018(м)
Категорія 9 Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

ОСОБА_1,

секретар Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2017 року , ухваленого в місті Маріуполі Донецької області, в справі за позовом ОСОБА_4 соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації та ОСОБА_4 соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання права користування певними пільгами та визнання права власності на автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації (далі ОСОБА_4) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння посилаючись на те, що ОСОБА_5, батьку відповідачки, як інваліду Великої Вітчизняної війни, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19 липня 2006 року № 999, було надано в користування автомобіль ЗАЗ 10 року випуску з правом передачі керування автомобілем позивачці. 12 листопада 2013 року ОСОБА_5 помер. Автомобілем по теперішній час користується відповідачка та оскільки автомобіль підлягає поверненню, просили витребувати його у відповідачки й передати державі в особі ОСОБА_4.

Відповідачка ОСОБА_3 під час розгляду справи звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_4 соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі ОСОБА_4 Маріупольської міської ради) посилаючись на те, що є пенсіонеркою, проживала з батьком ОСОБА_5 та знаходилась на його утриманні. Батьку, як інваліду І групи Великої Вітчизняної війни було безкоштовно надано автомобіль ЗАЗ, яким їх сімя користувалася три роки по день смерті батька. Оскільки її батько був не просто інвалідом, а учасником бойових дій, інвалідом І групи ВВВ з міжнародним статусом, вважає, що на нього поширювалися всі права і гарантії, встановлені міжнародним договором та згідно з Угодою «Про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців» після смерті інваліда ВВВ, який отримав безкоштовно легковий автомобіль або мотоколяску, вони залишаються у власності його сімї. Просила визнати за нею право користування пільгами її померлого батька, як інваліду 1 групи ВВВ та визнати за нею право власності на спірний автомобіль.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації задоволено.

Вилучено у ОСОБА_3 автомобіль ЗАЗ 10 року випуску, номер кузова Y6D110308В0139890, номер двигуна НОМЕР_1, синього кольору у повному комплекті та передано вказаний автомобіль ОСОБА_4 соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави сувій збір в розмірі 640 грн.

Із вказаним судовим рішенням не погодився представник відповідачки ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права оскільки суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення Угоди «Про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців» яка передбачає, що після смерті інваліда ВВВ, який отримав безкоштовно легковий автомобіль або мотоколяску, вони залишаються у власності його сімї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_2, який просив скаргу задовольнити, пояснення представників ОСОБА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Маріупольської міської ради ОСОБА_7, які заперечували проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі і надані сторонами докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до змісту ст. 38 Закону України «Про основи соціального захисту інвалідів в Україні» інвалідам безоплатно надаються автомобілі, а після їх смерті автомобіль може бути залишений у власності членів сімї померлого інваліда в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 р. за № 999 (в редакції, чинній на момент смерті інваліда) (далі Порядок) передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід який: має підстави для забезпечення автомобілем згідно з п. 3 Порядку; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що у 2010 році інваліду Великої Вітчизняної війни І групи ОСОБА_5 було безоплатно надано автомобіль ЗАЗ 10 року випуску з правом передачі керування автомобілем ОСОБА_3

12 листопада 2013 року ОСОБА_5 помер, а відтак автомобіль знаходився у користуванні інваліда менше ніж 10 років.

Після смерті ОСОБА_5 спірний автомобіль перебуває у відповідачки, що підтверджується актом ОСОБА_4 Маріупольської міської ради від 02 лютого 2017 року та останньою не спростовується.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2014 року, яка була залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року та ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 19 листопада 2015 року, було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії (справа № 265/2557/14-а). При розгляді даної справи судом встановлено, що Головним управлінням праці та соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації батькові позивача 03 грудня 2010 року безкоштовно виданий автомобіль ЗАЗ 110308-44 з правом передачі користування автомобілем члену сім'ї. ОСОБА_5 помер 12 листопада 2013 року. Автомобіль ЗАЗ 110308-44 був у користуванні менше 3-х років. Позивачу ОСОБА_4 направлений лист щодо переоформлення автомобіля, отриманого батьком позивача через органи соціального захисту населення. У звязку з тим, що позивачка ОСОБА_3 не є власником автомобіля, відповідачем було запропоновано їй надати до них технічний паспорт на автомобіль на зберігання до вирішення питання щодо переоформлення транспортного засобу, який вона добровільно надала.

Також встановлено, що листом від 14 липня 2014 року Управлінням праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради відповідачу, як члену сімї померлого інваліда, розяснено порядок переоформлення автомобіля, необхідність сплати залишкової вартості автомобіля.

Станом на 13 травня 2014 року ОСОБА_3 не надано підтверджуючих документів про сплату вартості автомобіля.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, з урахуванням наведених вище положень закону та обставин справи, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачка не використала своє право отримати автомобіль, як член сімї інваліда, не здійснивши оплату у встановлений законом шестимісячний строк, а тому позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню в повному обсязі, а її зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги і щодо незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин Угоди «Про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців» з огляду на наступне.

Угода «Про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців» набула чинності для України 27 червня 1996 року.

Відповідно до статті 1 цієї Угоди її дія поширюється на інвалідів і учасників громадянської та Великої Вітчизняної воєн, учасників бойових дій на території інших держав, родини загиблих військовослужбовців та на інші категорії осіб, яким надані пільги законодавством колишнього Союзу РСР згідно з додатком 1 цієї Угоди.

Оскільки батько позивачки отримав автомобіль на підставі статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не на підставі законодавства колишнього Союзу РСР, положення цієї Угоди на спірні правовідносини не поширюються.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам та підтверджуються матеріалами справи, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 січня 2018 року.

Судді В.М. Барков

ОСОБА_8

ОСОБА_1