РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/14337/17

Провадження № 2/643/1755/18

18.01.2018 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Мельникової І.Д.,

за участю секретаря Ширіної Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Перша Харківська нотаріальна контора про визнання дійсним договору купівлі-продажу, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу № У-09-536-Н, укладений 28.09.1998 року, 27/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Брестська, 42 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

В обґрунтування позову зазначили, що 26.12.2016 помер ОСОБА_4, який є чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 Після смерті залишилось спадкове майно, зокрема 27/100 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 42 по вул.. Брестська в м. Харкові. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є позивачі, які у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва їм було відмовлено, оскільки у нотаріуса виникли сумніви щодо дійсності правочину, на підставі якого було придбано спадкове майно. 28.09.1998 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 брокерською конторою № НОМЕР_1 був укладений договір купівлі-продажу № У-09-536-Н, посвідчений Харківською універсальною біржею 28.09.1998, за яким ОСОБА_4 придбав 27/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по вул. Брестська, 42 в м. Харкові. Вказаний договір був зареєстрований в ДКП ХМБТІ за № 225 та видане реєстраційне посвідчення, згідно якого 27/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями по вул. Брестська, 42 в м. Харкові зареєстровано за ОСОБА_4 на праві приватної власності. Спірний договір був направлений на реальне настання правових наслідків, факт купівлі-продажу ніким не оспорюється. Оскільки позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 27/100 часток в праві власності спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 42 по вул. Брестська в місті Харкові після померлого 26.12.2016 ОСОБА_4, вони змушені звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Позивач ОСОБА_1, яка діє від свого імені та як представник сина позивача ОСОБА_2, подала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, розглянути справу без її участі.

Відповідач надала суду письмову заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила дійсність спірного договору, просила розглядати справу за її відсутності.

Представник третьої особи Першої Харківської державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявився, направив суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори.

Суд, перевіривши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору купівлі-продажу № У-09-536-Н, посвідченого АТ Харківська Універсальна Біржа, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбав 27/100 часток будинку з відповідною частинною надвірних будов по вул. Брестській, 42 в м. Харкові (а.с. 15).

Згідно реєстраційного посвідчення, ДКП ХМБТІ посвідчено вищевказаний договір та записано в реєстрову книгу за № 225, 02.10.1998 року (а.с. 16).

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 помер 26.12.2016 (а.с. 20). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дружиною та сином померлого (а.с. 13,14).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2017, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 27/100 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 42 по вул. Брестська в м. Харкові після померлого 26.12.2016 ОСОБА_4 з підстав не подання документів на нерухоме майно, що підтверджують належність майна спадкодавцю на праві власності згідно діючого на час придбання майна законодавства (а.с. 14).

Статтею 15 Закону України «Пре товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991року (в редакції чинної на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

Таким чином, наявне протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства ч.1 ст. 227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47 ЦК України в редакції 1963року).

Але, такі угоди укладалися на товарних біржах, по ним сплачувалось державне мито, відповідно до вимог статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», а саме в установленому розмірі від суми угоди. У вищезазначеному договорі купівлі-продажу житлового будинку № У-09-536-Н також мається відмітка про сплату державного мита.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 28.09.1998, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно ч.2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічне положення містить ч.2 ст. 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина друга ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963року і частина друга ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.

Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 28.09.1998 був підписаний сторонами правочину, зареєстрований на Харківській універсальній біржі, посвідчений печаткою та зареєстрований в ДКП ХМБТІ. Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. При цьому продавець будинку засвідчив своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п. 1.8 Договору). Відповідно до п. 1.4 цього Договору правовстановлюючими документами на житловий будинок у продавця був договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО за № 2589 від 01.09.1997.

ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано на підставі вищевказаного договору в ДКП ХМБТІ.

Таким чином судом встановлено, що в даному випадку договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями укладений 28 вересня 1998 року між померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 брокерською конторою № 1024 Харківської Універсальної Біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що відповідач ухилилась від нотаріального посвідчення правочину, тому є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки угода може бути визнана дійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Судом встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди дійсною і настання певних юридичних наслідків.

На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 206, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 47, 220, 227 ЦК України (в редакції 1963 року), суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, не зареєстрована, мешкає: АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрована: м. Харків, Салтівське шосе, 159/84, кв. 79), третя особа: Перша Харківська нотаріальна контора (місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, 1, ОСОБА_5, 7 підїзд) про визнання дійсним договору купівлі-продажу задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу № У-09-536-Н, укладений 28.09.1998 року, 27/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Брестська, 42 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 26.01.2018.

Суддя Московського районного

суду м. Харкова І.Д. Мельникова