Справа № 285/2623/17
провадження у справі № 2/0285/281/18
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі головуючої судді Михайловської А.В.

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С..

та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі ПАТ «Українська залізниця»)

про поновлення на роботі, визнання незаконними наказів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області із позовом ПАТ «Українська залізниця», в якому, після уточнення позовних вимог, просив поновити його на посаді начальника станції Новоград-Волинський - 1 другого класу Виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 04.07.2017 року. Визнати незаконними накази начальника виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» від 27.04.2017 року № 294 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та від 03.07.2017 року № 622ос про припинення трудового договору. Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.07.2017 року по день ухвалення рішення суду. Рішення про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допустити до негайного виконання.

Свій позов обґрунтовує тим, що 14.03.1995 року його було призначено на посаду начальника станції Новоград-Волинський - 1. З 2010 року вказана станція є структурним підрозділом Виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-західна залізниця». З 01.07.2010 року він займав посаду начальника станції Новоград-Волинський-1 другого класу. 18.03.2014 року його було звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.07.2014 року позов задоволено частково: визнано незаконним наказ начальника виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» про його звільнення за скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України № 246 ос від 18.03.2014 року та поновлено на посаді начальника станції Новоград-Волинський-1 першого класу виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-західна залізниця» з 18.03.2014 року. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13.10.2014 року рішення першої інстанції в частині задоволення позову скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні його позову відмовлено за безпідставністю. У решті вимог залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 21.01.2015 року рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 20.04.2015 року рішенням суду першої інстанції його знову було поновлено на посаді начальника станції Новоград-Волинський 1 другого класу з 18.03.2014 року. 06.07.2016 року він був вдруге звільнений та, затим, поновлений на роботі рішенням суду від 16.11.2016 року.

Вказує на те, що рішення суду про поновлення його на роботі було виконано лише формально з порушенням його прав, передбачених чинним КЗпП України. Так, наказом № 294 від 27.04.2017 року по виробничому підрозділі «Коростенська дирекція залізничних перевезень» його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану. Вважає даний наказ незаконним, надуманим, безпідставним та упередженим, оскільки він не був призначений матеріально відповідальною особою. Комісія, що мала проводити інвентаризацію була не в повному складі, матеріально-відповідальна особа ОСОБА_5 не був присутній, інвентаризаційний опис взагалі не складався, а тому він не ухилявся від своїх обовязків, заперечення про що були подані у письмовій формі. 04.05.2017 року його було ознайомлено із наказом № 328 від 05.03.2017 року «Про передачу ТМЦ». Наказом № 622ос від 03.07.2017 року він був звільнений з додатково штату за п. 3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків. Вказує на те, що фактично, станом на 04.05.2017 року, його не було допущено до роботи начальника станції Новоград-Волинський 1 другого класу, оскільки попередній начальник звільнений не був. Крім того, зазначає, що його звільнення було проведено без дотримання порядку, передбаченого ст. 43 КЗпП України, не було отримано згоди профспілкового комітету. Відповідачем порушено ст. 148 КЗпП України, оскільки дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було накладене пізніше одного місяця з дня виявлення порушення. В день звільнення з ним не було проведено розрахунку. А тому він звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач уточненні позовні вимоги підтримав, які просив задовольнити з підстав вказаних у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволені позову ОСОБА_1. Подала письмові заперечення на позов та пояснення, які зводяться до того, що ОСОБА_1 адміністрацією підприємства після його поновлення на роботі наказами були встановлені терміни прийняття матеріальних цінностей, проте останній спочатку відмовлявся від їх виконання, а затим, виконував їх настільки повільно, що унеможливило їх виконання у визначені терміни. У звязку з чим йому було оголошено догану. 03.05.2017 року інвентаризаційною комісією було завершено інвентаризацію ТМЦ, проте ОСОБА_1 відмовився їх прийняти, не підписав він і відповідний письмовий договір. Підприємство зверталося до профспілкової організації з метою отримання дозволу на звільнення ОСОБА_1. У звязку із повторною неявкою ОСОБА_1 на засідання профспілкового комітету, було надано дозвіл на його звільнення без його згоди. Після цього ОСОБА_1 був звільнений за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача та представника відповідача, допитавши у якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступного.

Кодексом законів про працю України встановлено право працівника вирішити трудові спори у суді.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

При вирішенні спорів осіб, звільнених згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, виходячи зі змісту цієї норми необхідно враховувати, що роботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише при умові, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов'язків воно не знято і не погашено.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ч. 1 ст.40 КЗпП України підставами, працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кір випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В силу п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та про поновлення на роботі незаконно звільненого.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що наказом управління Південно-Західної залізниці № 88 від 14.03.1995 року позивач ОСОБА_1 призначений на посаду начальника станції Новоград-Волинський (а.с.22 т.1).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16.11.2016 року позивача було поновлено на посаді начальника станції (залізничної) станції Новоград-Волинський 1 другого класу Виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 06.07.2016 року.

Наказом № 1133ос начальника дирекції Виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» ОСОБА_1 поновлено на роботі з 06.07.2016 року (а.с.25).

Крім того, встановлено, що 27.02.2017 року наказом № 150 в.о.начальника дирекції було наказано провести позапланову інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та необоротних матеріальних активів з 1 по 3 березня 2017 року для передачі їх поновленому начальнику станції Новоград-Волинський 1 другого класу ОСОБА_1. Крім того, наказано створити інвентаризаційну комісію в складі членів комісії: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.48).

01.03.2017 року було складено акт про те, що ОСОБА_1 01.03.2017 року о 11 год. 30 хв. від участі у проведенні інвентаризації та прийняття товарно-матеріальних цінностей відмовився (а.с.123).

Згідно наказу № 191 в.о.начальника дирекції від 02.03.2017 року начальника станції Новоград-Волинський 1 другого класу ОСОБА_1 призначено матеріально-відповідальною особою за зберігання товарно-матеріальних цінностей та необоротних матеріальних активів, що перебувають на балансі Коростенської дирекції залізничних перевезень та знаходяться на станції Новоград-Волинський. Разом з тим, наказано інвентаризаційній комісії здійснити передачу від ОСОБА_16 товарно-матеріальних цінностей та необоротних матеріальних активів на відповідальне зберігання ОСОБА_1 у строк до 15.03.2017 року, оформити їх передачу актом прийняття-передачі. У разі неявки ОСОБА_16 передачу матеріальних цінностей здійснити у його відсутності. Крім того, наказано начальнику станції Новоград-Волинський 1 другого класу ОСОБА_1 укласти письмовий договір про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей переданих йому для зберігання або інших цілей в строк до 07.03.2017 року, прийняти на відповідальне зберігання товарно-матеріальні цінності та необоротні матеріальні активи в строк до 15.03.2017 року (а.с.49).

Того ж, 02.03.2017 року наказом № 192 в.о.начальника п. 1 наказу від 27.02.2017 року № 150 викладено у редакції, якою позапланову інвентаризацію було наказано провести у строку з 1 по 15 березня 2017 року (а.с.50,124).

20.03.2017 року наказом № 226 начальника дирекції продовжено термін проведення позапланової інвентаризації до 27.03.2017 року (а.с.51).

27.04.2017 року наказом в.о.начальника дирекції виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» № 294 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності (оголошена догана) за невиконання наказів керівництва Коростенської дирекції залізничних перевезень від 27.02.2017 року № 150 «Про проведення позапланової інвентаризації», від 02.03.2017 року № 191 «Про призначення матеріально - відповідальної особи», від 02.03.2017 року № 192 «Про продовження строків проведення позапланової інвентаризації» та від 20.03. 2017 року № 226 «Про продовження строків проведення позапланової інвентаризації» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 147 КЗпП України (а.с.19-20).

Наказом № 295 від 27.04.2017 року начальнику станції Новоград-Волинський-1 другого класу ОСОБА_1 було наказано завершити проведення позапланової інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та необоротних матеріальних активів в строк не пізніше 04.05.2017 року, з яким останнього було ознайомлено 27.04.2017 року (а.с.45,144).

На виконання наказу № 295 від 27.04.2017 року інвентаризаційною комісією були складені по ст. Новоград-Волинський 1 і ст. Смолка акт № 1 від 03.05.2017 року комісійної передачі необоротних матеріальних активів (а.с.32-33, 154-155), акт № 2 від 03.05.2017 року комісійної передачі малоцінних необоротних матеріальних активів (а.с.35-39) та акт № 3 від 03.05.2017 року комісійної передачі малоцінних швидкозношувальних предметів строк використання яких не більше одного року (а.с.41-43), які були підписані всіма членами комісії, у тому числі, ОСОБА_13 касиром товарним станції Новоград Волинський, членом ПК.

03.05.2017 року наказом № 328 начальнику станції ОСОБА_1 наказано прийняти на відповідальне зберігання товарно-матеріальні цінності та необоротні матеріали активи та підписати відповідні документи, укласти (підписати) письмовий договір про взяття на себе повної матеріальної відповідальності, з яким останній ознайомився 04.05.2017 року (а.с.30,145).

Затим, наказом (розпорядженням) № 622/ос від 03.07.2017 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено з 03.07.2017 року з додаткового штату станції Новоград-Волинський-1 другого класу за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Обставинами вчинення порушення зазначено: начальник станції Новоград-Волинський-1 другого класу ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок не виконав вимоги розпорядчого документу наказу роботодавця від 27.04.2017 року № 295, від 03.05.2017 року № 328, що в свою чергу є невиконанням своїх функціональних посадових обовязків. Скоєний дисциплінарний проступок має систематичний характер, за попереднє порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення , а саме, оголошено догану 27.04.2017 року (а.с.21). З наказом ОСОБА_1 ознайомлений -03.07.2017 року .

Разом з тим, встановлено, що касир товарний станції Новоград-Волинський 1 другого класу ОСОБА_13 з 05.04.2017 року по 03.05.2017 року, включно, перебувала у відпустці, що не заперечувала у судовому засіданні 12.01.2017 року представник позивача.

Відповідно до пункту 7 розділу І та пунктів 1, 2.3, 18 розділу ІІ Положення про інвентаризацію активів та зобовязань, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 02.09.0214 року за № 879, проведення інвентаризації є обовязковим у разі зміни матеріально відповідальних осіб, інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи, голова і склад робочих інвентаризаційних комісій затверджуються розпорядчим документом керівника підприємства, інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_13 була включена до складу інвентаризаційної комісії розпорядчим документом керівника підприємства, а тому, на думку суду, остання приймала участь в інвентаризації як працівник підприємства. У звязку з чим, суд не бере до уваги та піддає критиці пояснення представника відповідача ОСОБА_2 та пояснення самої ОСОБА_13, яка була опитана у якості свідка, щодо того, що остання приймала участь в інвентаризаційній комісії лише як член профільного комітету.

Відтак, акти інвентаризації №1, № 2 та № 3 від 03.05.2017 року підписані членом інвентаризаційної комісії ОСОБА_13 під час відпуски, а тому ставляться судом під сумнів та вказують на те, що інвентаризація по ст. Новоград-Волинський 1 і ст. Смолка проводилася не у повному складі.

Щодо наказу № 294 від 27.04.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, то останній є передчасним та безпідставним, оскільки інвентаризація товарно-матеріальних цінностей та необоротних активів по ст. Новоград-Волинський 1 іст. Смолка, станом на 27.04.2017 року, завершена не була, що позбавило його можливості укласти письмовий договір про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей в строк до 07.03.2017 року та прийняти на відповідальне зберігання товарно-матеріальні цінності та необоротні матеріальні активи в строк до 15.03.2017 року, на що вказує наказ № 191 від 02.03.2017 року.

Тобто, під час розгляду справи по суті знайшло своє підтвердження лише та обставина, що акти № 1, № 2 та № 3 від 03.05.2017 року підписані одним із членів інвентаризаційної комісії, яка частину періоду інвентаризації та у день підписання актів перебувала у відпустці та те, що наказ № 294 від 27.04.2017 року є передчасним та безпідставним, відтак є незаконним.

Інші посилання позивача свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли та були спростовані поясненнями представника відповідача та письмовими доказами, які знаходяться у матеріалах справи.

У звязку з тим, що відповідачем не була дотримана процедура передачі товарно-матеріальних цінностей та необоротних активів, позов підлягає задоволенню, а тому суд скасовує накази відповідача від 27.04.2017 року № 294 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та від 03.07.2017 року № 622ос про припинення трудового договору. Поновлює його на роботі, стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.07.2017 року по день ухвалення рішення суду та допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає до виплати позивачу, суд проводить за вище визначений період з урахуванням наступних обставин.

Відповідно до п.п. з) п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі Порядок обчислення середньої заробітної плати), цей Порядок застосовується у випадку вимушеного прогулу.

За змістом абзаців 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд бере за основу довідку відповідача за № 500 від 11.09.2017 року, згідно якої за останні відпрацьовані позивачем два місяці середньоденна його заробітна плата складала 491 грн. 31 коп. (а.с.99).

Кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 04.07.2017 року по 15.01.2018 року становить 135.

При визначенні кількості робочих днів вимушеного прогулу, суд виходить з нормальної тривалості робочого часу, встановленої чинним законодавство України.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 491 грн. 31 коп. х 135 дні = 66 326 грн. 85 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 89, 141, 258, 259, 263 265, 268, 273, 352, 354, 355, 430, п.п.15.5 п. 5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання вул. Островського, 9, м. Новоград-Волинський, Житомирська область, індекс 11708, РНОКПП НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження вул. Тверська, 5, м. Київ, індекс 03680, ) про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допущення рішення до негайного виконання задовольнити.

Визнати незаконними наказ в.о.начальника дирекції Виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 294 від 27.04.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та наказ начальника дирекції Виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 622/ос від 03.07.2017 року про припинення трудового договору (контракту) щодо ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника станції Новоград-Волинський-1 другого класу Виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 04 липня 2017 року.

Стягнути з Виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.07.2017 року по 15.01.2018 року у розмірі 66 326 (шістдесят шість тисяч триста двадцять шість) грн. 85 коп.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. Однак відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Дата складення та підписання повного судового рішення 25.01.2018 року.

Головуюча суддя: А.В.Михайловська