Справа № 618/1047/17
Провадження № 2/618/8/18
19 лютого 2018 року Дворічанський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Гніздилова Ю.М., за участю секретаря судового засідання - Рябенко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на дитину, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить звільнити його від сплати аліментів за виконавчим листом №618/376/16-ц від 11 жовтня 2016 року. Позов мотивований тим, що вони з відповідачем мають спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 28 липня 2016 року з позивача стягнуто аліменти, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 липня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист про стягнення аліментів з позивача перебуває на примусовому виконанні у Дворічанському районному відділі ДВС ГТУЮ у Харківській області. З 02 травня 2017 року син проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та повністю знаходиться на його утриманні. Відповідно до рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2017 року, було визначено місце проживання дитини з батьком. Однак з позивача до теперішнього часу стягуються на користь відповідача аліменти, які витрачаються не за цільовим призначенням, а виключно на власні потреби останньої. Внаслідок чого позивач просив суд припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідача.
В судове засідання представник позивача не з'явилась, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути в її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином та у встановлений законом строк і порядок, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 липня 2011 року, виданого Новоєгорівською сільською радою Дворічанського району Харківської області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, батько - ОСОБА_1, мати - ОСОБА_2.
Згідно з виконавчим листом Дворічанського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року, 28 липня 2016 року розглянуто справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Заочним рішенням Дворічанського районного суду від 10 жовтня 2017 року по справі №618/584/17, провадження №2/618/204/17, визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1. Рішення набрало законної сили 24 жовтня 2017 року.
З 02 травня 2017 року неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з позивачем, дана обставина встановлена вищезазначеним рішенням суду, тому доказуванню не підлягає.
Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна вимога диктується положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказую на підстави припинення виплати аліментів.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.
З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов'язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутисяґ до суду за захистом своїх порукшених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, а відповідач отримує від позивача аліменти на утримання дитини, яка з нею не проживає і не перебуває на її утриманні, що в цілому дає суду підстави для задоволення позову та припинення стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, встановлених рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 28 липня 2016 року.
Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1
На підставі, ст. ст. 18, 179, 180, 192, 273 СК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-257, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, за виконавчим листом Дворічанського районного суду Харківської області №618/376/16-ц від 11 жовтня 2016 року.
Рішення може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 289 ЦПК України.

Суддя Ю. М. Гніздилов