Справа № 638/8216/17
Провадження № 2/638/198/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Грищенко І.О.
за участю секретаря - Самогньозд О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав,
Позивач через уповноваженого представника в особі адвоката ОСОБА_2, що діє на підставі договору про надання правової допомоги, звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 23.08.2008 року відділом ДРАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1605 та позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Харкова).
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 23 серпня 2008 року ОСОБА_1, уклала шлюб з громадянином Японії - ОСОБА_6, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1605. Від цього шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), яка проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припиненні та на сьогоднішній день не підтримуються. Спільне господарство не ведеться. Проживають позивач та відповідач окремо. Спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Враховуючи тривалість припинення шлюбних відносин, примирення між позивачем та відповідачем також є неможливим. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити шлюбне прізвище - ОСОБА_1. З приводу позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав позивач вказала, що відповідач виїхав за межі території України, його місцезнаходження позивачу невідоме. Дитину відповідач не відвідує, не телефонує, поштових чи електронних листів не надсилає, не цікавиться життям, здоров'ям, фізичним і психологічним розвитком сина, не підтримує жодних контактів і не має наміру приймати участь у вихованні дитини, матеріальної допомоги також не надає. Оскільки, відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належних умов для розвитку її природних здібностей, не готує до самостійного життя та праці, це є підставою для позбавлення його батьківських прав.
В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, свого уповноваженого представника до суду також не направив.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги, законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка міста Токмак Запорізької області, Україна) та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець міста Тамана, префектура Кумамото, Японія) зареєстрували шлюб 23 серпня 2008 року, про що 23 серпня 2008 р. складено відповідний актовий запис за № 1605. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_6, дружини - ОСОБА_1. Місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 04.11.2015 р. виданим повторно.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, про що складено відповідний актовий запис № 362. Його батьками записані: батько - ОСОБА_6, мати - ОСОБА_1. Місце державної реєстрації: Дзержинський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 17.06.2016 р. серія НОМЕР_2.
За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз'ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2008 р. Від шлюбу мають дитину: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що сторони однією сім'єю не проживають, шлюбні відносини між сторонами припинені ще під час перебування позивача на четвертому місяці вагітності, позивач не бажає зберегти шлюб, в розумінні ч. 1 ст. 24 СК України ніхто не може примушувати жінку та чоловіка до шлюбу, а ст. 56 СК України передбачає право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, спільне господарство сторони не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.
З приводу позовних вимог про позбавлення батьківських прав суд зазначає наступне.
За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частинами першою та другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Частинами першою та третьою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Пунктом 2 частини першої статі 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.
До матеріалів справи було надано висновок Управління служб у справах дітей № 533 від 22.09.2017 р. про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому, суд не може погодитись та прийняти до уваги вказаний висновок. Це зумовлено тим, що сам по собі цей висновок носить рекомендований характер, а відповідно до ст. 89 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, органом опіки і піклування в даному конкретному випадку не було в повному обсязі вивчено всі фактичні обставини справи, зокрема не з'ясовано стан здоров'я дитини та потребу в лікуванні. Посилання органу опіки та піклування на відсутність доказів невиконання відповідачем обов'язку з утримання дитини також є безпідставним, оскільки такий обов'язок відповідача випливає з норм чинного законодавства, а сама позивач не зверталась до відповідача за отриманням матеріальної допомоги, оскільки відповідач виїхав за кордон та його місцезнаходження позивачу не відоме, а в даному випадку інтереси дитини мають переважний характер.
Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав суд враховує стан здоров'я дитини. Так, в матеріалах справи міститься копія Протоколу УЗД дитини від 05.11.2016 р., з якого вбачається, що дитина має тяжке захворювання, пов'язане з патологією головного мозку (перинатальне гіпоксичне ураження ЦНС, субепендимальна кіста заправа, асиметрія бічних шлуночків головного мозку, мозковий кровоток посилений). Лікування вказаного захворювання може потребувати вивезення дитини за межі території України, що може потребувати згоди відповідача. В той же час, зі змісту Висновку Управління служб у справах дітей № 533 від 22.09.2017 р. вбачається, що згідно з довідкою КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 4», де дитина перебуває на обліку з народження, на прийом в поліклініку сина приводила матір, яка також здійснювала догляд вдома за хворою дитиною, батько дитини з приводу лікування, оздоровлення хлопчика, проведення йому профілактичних щеплень до поліклініки не звертався.
Вказана обставина свідчить, що відповідач не цікавиться життям та здоров'ям дитини, яка в свою чергу потребує лікування.
При цьому, суд наголошує, що вирішуючи даний спір, необхідно першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини, які потребують судового захисту.
Також, суд враховує, що позбавлення батьківських прав не є порушенням прав такого з батьків, оскільки згідно з ч. 1 ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.
Крім того, в порядку ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права.

Відповідно до ч. 5 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягають задоволенню .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 12, 13, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Шлюб, зареєстрований 23 серпня 2008 року між ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою міста Токмак Запорізької області, Україна) та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцем міста Тамана, префектура Кумамото, Японія) у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1605 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивач надалі іменується шлюбним прізвищем - ОСОБА_1.

Позбавити ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцем міста Тамана, префектура Кумамото, Японія) батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Харкова Харківської області, Україна), актовий запис про народження № 362 складено 17 червня 2016 року Дзержинським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Головуючий - суддя: І.О. Грищенко