Постанова

Іменем України

26 березня 2018 року

м. Київ

справа № 417/2027/16-ц

провадження № 61-8231 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

УсикаГ. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Марківська районна рада Луганської області, Марківська районна державна адміністрація Луганської області,

треті особи: ОСОБА_5, Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Марківського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року у складі судді Сурніної Л. О. та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 10 серпня 2017 року у складі суддів: Авалян Н. М., Назарової М. В., Орлова І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Марківської районної ради Луганської області, Марківської районної державної адміністрації Луганської області, треті особи: ОСОБА_5, Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області, про поновлення на роботі.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що на підставі розпорядження Марківської районної ради Луганської області та Марківської державної районної адміністрації Луганської області від 10 червня 1999 року він був призначений на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області.

22 листопада 2010 року рішенням Марківської районної ради Луганської області від 17 листопада 2010 року його було звільнено з роботи на підставі пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП Україниу зв'язку з переходом на виборну посаду голови Марківської районної ради Луганської області.

21 лютого 2011 року на підставі контракту на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області прийнято ОСОБА_5 строком на п'ять років.

17 листопада 2015 року рішенням районної ради його звільнено з посади голови Марківської районної ради Луганської області, цього ж дня він звернувся з заявою до районної ради про надання йому попереднього місця роботи, а саме - призначити на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області, однак йому було відмовлено, з посиланням на те, що на зазначену посаду прийнято

ОСОБА_5, з яким укладено контракт строком на п'ять років, і який не передбачає дострокового припинення його дії.

Посилаючись на те, що такі дії відповідачів є незаконними та порушують його право на працевлаштування на попередній посаді, оскільки він займав її до обрання на виборну посаду, просив зобов'язати голову Марківської районної ради Луганської області надати йому попередню роботу на посаді головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області.

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Марківської районної ради Луганської області про визнання недійсним контракту.

На обгрунтування своїх вимог зазначав, що 9 грудня 2010 року на підставі рішення другої сесії шостого скликання Марківської районної ради його призначено на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області безстроково.

21 лютого 2011 року між ним та районною радою було укладено контракт, який не відповідає вимогам чинного трудового законодавства, оскільки погіршує його становище, як працівника, оскільки рада перевищила свої повноваження, застосувавши контрактну форму договору у сфері, коли її застосування на момент виникнення спірних правовідносин не було передбачено діючими трудовим законодавством..

18 лютого 2016 року рішенням Марківської районної ради сьомого скликання доручено голові ради продовжити контракт з ним, як головним лікарем, строком на три роки.

Посилаючись на наведене, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати контракт від 21 лютого 2011 року, укладений між ним та районною радою, недійсним; визнати його працівником, який працює за безстроковим трудовим договором на посаді головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області з 9 грудня 2010 року; зобов'язати району адміністрацію та району раду розробити контракт для головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області відповідно до Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року у задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 мотивовано тим, що виборні працівники мають право після закінчення строку повноважень вимагати надання їм роботи (посади), яку вони виконували (займали) до звільнення у зв'язку з обранням на виборну посаду, якщо така робота (посада) є, і якщо її не виконує інший працівник, для якого не може слугувати підставою припинення трудових відносин - закінчення строку повноважень на виборній посаді у особи, яка її попередньо займала.

Ураховуючи, що ОСОБА_5 був прийнятий на вакантну посаду, що виникла у зв'язку з обранням ОСОБА_4 на виборну посаду, з яким було укладено трудовий договір на невизначений строк, повторне прийняття на роботу особи унаслідок закінчення її повноважень за виборною посадою за відсутності вакансій, законодавством не передбачено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 3 листопада 2016 року рішення Марківського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про поновлення на роботі скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволення позову з інших правових підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що позивач неправильно визначив суб'єктний склад осіб, які беруть участь у справі. З огляду на те, що він просив поновити його на посаді головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області, співвідповідачем у справі мала бути зазначена установа, з якою позивач перебував у трудових правовідносинах. Ураховуючи, що територіальне медичне об'єднання брало участь у справі не як відповідач, а як третя особа, і апеляційний суд не наділений повноваженнями зміни складу сторін, зазначене унеможливлює правильне вирішення спору, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року рішення апеляційного суду Луганської області від 3 листопада 2016 року в частині вирішення позову

ОСОБА_4 до Марківської районної ради Луганської області, Марківської районної державної адміністрації Луганської області про поновлення на роботі скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове рішення мотивовано тим, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника такого закладу належить до повноважень голови відповідної районної державної адміністрації та районної ради, а тому висновки суду апеляційної інстанції щодо підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 є помилковими. Крім того рішення суду не містить висновків щодо вирішення спору по суті.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Марківського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про поновлення на роботі, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначене рішення є законним та обґрунтованим, оскільки посада, яку обіймав позивач до обрання його на виборну посаду, після припинення його виборних повноважень не була вакантною, а відтак він мав право на зайняття іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або іншому підприємстві за його згодою, однак така вимогу він не заявляв.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Марківського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 10 серпня

2017 року в частині відмови у задоволенні його позову, справу в цій частині направити до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права норм та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що контракт, укладений між Марківською районною радою Луганської області та ОСОБА_5 є безстроковим.

Крім того апеляційний суд у порушення вимог частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року не прийняв висновки та мотиви, з яких було скасовано попереднє рішення суду апеляційної інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, відтак не підлягає перегляду судом касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі розпорядження Марківської районної ради Луганської області та Марківської державної районної адміністрації Луганської області від 10 червня 1999 року ОСОБА_4 був призначений на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області.

28 серпня 2002 року на підставі рішення Марківської районної ради Луганської області ОСОБА_4 був призначений головним лікарем комунальної установи Марківської центральної районної лікарні Луганської області.

22 листопада 2010 року рішенням Марківської районної ради Луганської області від 17 листопада 2010 року ОСОБА_4 було звільнено з роботи на підставі пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП України,у зв'язку з переходом на виборну посаду голови Марківської районної ради Луганської області.

Рішенням Марківської районної ради шостого скликання (друга сесія)

від 9 грудня 2010 року № 2/8 ОСОБА_5 призначено головним лікарем Марківської центральної районної лікарні.

21 лютого 2011 року між Марківської районною радою в особі голови

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як головним лікарем Марківської центральної районної лікарні, укладено контракт на строк по 21 лютого 2016 року, який додатковою угодою від 18 лютого 2016 року продовжено до 18 лютого

2019 року.

17 листопада 2015 року рішенням Марківського районної ради ОСОБА_4 звільнено з посади голови Марківської районної ради Луганської області, у зв'язку із закінченням строку повноважень ради.

У цей же день, ОСОБА_4 звернувся до Марківської районної ради Луганської області із заявою про призначення його на попередній посаді головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області.

Частинами 8, 9 статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров'я здійснюється відповідно до законодавства. Керівники державних та комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров'я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п'яти років.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Статтею 118 КЗпП України передбачено, що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Виходячи зі змісту зазначених норм, право на одержання попередньої роботи (посади) виборні працівники мають за умови, якщо вони звільнені з виборної посади після закінчення їх повноважень, а у підприємства ця посада є вакантною чи має стати такою з дотриманням вимог трудового законодавства.

При укладенні з працівником, прийнятим для заміщення вакантної посади, яка утворилася у зв'язку з обранням на виборну посаду, трудового договору на невизначений строк або на строк, що не закінчився до часу закінчення повноважень виборного працівника, поворотне прийняття на роботу у зв'язку із закінченням повноважень за виборною посадою за відсутності вакансії законодавством не передбачено.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши фактичні обставини та правильно застосувавши до спірних правовідносини приписи статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»та статті 118 КЗпП України, дійшов обґрунтованого висновку, що посада головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області на момент припинення виборних повноважень ОСОБА_4 не була вакантною, відтак поворотнеприйняття на роботу у зв'язку з закінченням його повноважень за виборною посадою при відсутності вакансії, яку він попередньо займав, законодавством не передбачено.

При цьому, позивач має право на отримання рівноцінної роботи (посади) на тому ж самому підприємстві або, за його згодою, в іншій установі, однак таких вимог не заявляв, а наполягав виключно на поновленні його на посаді головного лікаря.

Доводи касаційної скарги про недотримання судом висновків та мотивів, з яких було скасовано попереднє рішення апеляційного суду є безпідставними, оскільки при новому розгляді, апеляційний суд зазначив, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника такого закладу належить до повноважень голови відповідної районної адміністрації.

Посилання ОСОБА_4на те, що суди дійшли помилкового висновку про перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах на підставі безстрокового контракту не мають правового значення для вирішення спору, оскільки

ОСОБА_4 ставив питання про поновлення його на роботі у зв'язку з припиненням виборних повноважень, порядок якого визначено приписами статті 118 КЗпП України, яка судами застосована правильно.

Таким чином доводи касаційної скарги правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права, і надано належну правову оцінку зібраним доказам, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до Марківської районної ради Луганської області, Марківської районної державної адміністрації Луганської області, треті особи: ОСОБА_5, Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області, про поновлення на роботі та ухвалу апеляційного суду Луганської області

від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник