АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Осаулов А.А.
№22-ц/796/174/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Українець Л.Д.

суддів Шебуєвої В.А.,

Оніщука М.І.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Державна Циркова компанія України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і компенсації за додаткову відпустку,-

В С Т А Н О В И В

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Державна Циркова компанія України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і компенсації за додаткову відпустку.

У мотивування вимог посилалася на те, що з 22 липня 2002 року вона працювала на посаді економіста першої категорії в планово-економічному відділі ДП «Державна циркова компанія України», а з 22 квітня 2004 року переведена на посаду провідного економіста вказаного відділу.

Відповідно до наказу Відповідача від 20.12.2016р. №248-к «Про упорядкування структури та штату ДП «Державна циркова компанія України» 22.12.2016р. їй було повідомлено про скорочення чотирьох штатних одиниць провідного економіста. Підставою цього наказу є Наказ №80 від 28.11.2016р. «Про затвердження нової структури ДП «Державна циркова компанія України».

Наказом №49-к від 15.03.2017р. її звільнено з займаної посади у зв»язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним, оскільки вона є одинокою матір»ю, яка має дитину тринадцяти років, що не було враховано відповідачем.

Крім того, профспілковим комітетом всупереч норм чинного законодавства, а саме ч. 3 ст. 184 КЗпП України, було допущено бездіяльність при вирішенні питання про її звільнення, оскільки вона відповідно до норм чинного законодавства не підлягає такому вивільненню.

Враховуючи наведене та з усіма уточненнями просила суд:

- скасувати наказ №49-к від 15.03.2017р. ДП «Державна Циркова компанія України», яким її було звільнено з посади провідного економіста планово-економічного відділу згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України;

- поновити її на посаді провідного економіста планово-економічного відділу;

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 53 444,67 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за додаткову відпустку, як одинокій матері в сумі 28 571,05 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 9 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Державна Циркова компанія України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і компенсації за додаткову відпустку відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що ОСОБА_2 є одинокою матір'ю, у зареєстрованому шлюбі не перебуває та не перебувала, самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Твердження відповідача про відсутність статусу одинокої матері ОСОБА_2 нічим не обґрунтовані. Свідоцтво про реєстрацію церковного шлюбу не є свідченням перебування у шлюбі відповідно до законодавства України.

Звільнення ОСОБА_2 у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників є незаконним та порушує вимоги законодавства, зокрема, в частині недопущення звільнення одинокої матері.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що наказом № 200-к від 22.07.2002 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду економіста першої категорії планово-економічного відділу в Державному підприємстві «Державна циркова компанія України».

Наказом №50-к від 22.04.2004 рок у переведена на посаду провідного економіста цього ж відділу (а.с. 38).

Згідно Наказу Державного підприємства «Державна циркова компанія України» № 248-к від 20.12.2016 року, виданого на підставі Наказу №80 від 28.11.2016 «Про затвердження нової структури ДП «Державна циркова компанія України», з метою якісного та ефективного виконання функцій, покладених на апарат управління ДП «Державна циркова компанія України» для виконання господарської діяльності, раціонального використання кадрів та наявністю виробничої потреби наказано провести скорочення штату працюючих, зокрема змінено назву планово-економічного відділу на відділ планово-економічної роботи та зменшено його чисельність на 3 штатні одиниці, встановивши його штат у кількості 4 штатних одиниць.

Відповідно до цього Наказу скорочено посаду провідного економіста (4 штатні одиниці) та введено посаду економіст 1 категорії (1 штатна одиниця). (а.с. 6-9).

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частин 1-3 статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

06.01.2017 року ОСОБА_2 письмово попереджено про заплановане вивільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату адміністративних працівників ДП «Державна циркова компанія України» (Наказ від 20.12.2016р. №248-к) та запропоновано переведення на наступні посади: провідний економіст з посадовим окладом 4860,00 грн.; економіст 1 категорії з посадовим окладом 4620,00 грн. та режисер-постановник з посадовим окладом 6462,00 грн. (а.с. 24).

Таким чином судом вірно зауважено, що відповідач у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України, належним чином та завчасно повідомив позивача про звільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. З даним повідомленням ОСОБА_2 була ознайомлена під підпис, а також була попереджена, що у разі відмови від запропонованих посад остання підлягає звільненню з роботи після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього письмово попередження.

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2017 року ОСОБА_2 була складена заява про заміщення на посаду начальника відділу або заступника начальника у новоствореному відділі матеріально-технічного забезпечення (а.с. 25), яка на той час вже не була вакантною, оскільки Наказом ДП «Державна циркова компанія України» №32-к від 20.02.2017 року ОСОБА_5 з посади начальника автотранспортного відділу переведено на посаду заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення з посадовим окладом 6139,00 грн. та ОСОБА_6 з посади начальника господарського відділу переведено на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення з посадовим окладом 6462,00 грн. (а.с. 64), про, що листом ДП «Державна циркова компанія України» №21-01/246 від 27.02.2017 року повідомлено позивача (а.с. 27).

Також вбачається, що 21.02.2017 року ОСОБА_2 була складена заява голові конкурсної комісії ДП «Державна циркова компанія Україна», в якій вона просила дозволу на взяття участі у конкурсі на посаду режисера - постановника (а.с. 26).

На засіданні членів конкурсної комісії, щодо формування на конкурсній основі кадрового складу художнього та артистичного персоналу ДП «Державна циркова компанія України», оформлене Протоколом №4 від 21.03.2017р. проведено конкурс на заміщення вакантної посади режисера - постановника (циркових номерів) відділу художньо-творчої роботи, де було запропоновано двох кандидатів, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_7 Під час засіданні, членами конкурсної комісії було встановлено, що позивач має тільки економічну освіту та відсутній досвід роботи на посаді режисера-постановника (циркових номерів), тому було вирішено не допускати її кандидатуру до участі у конкурсі. Таким чином переможцем конкурсу на цю вакантну посаду став ОСОБА_7 (а.с. 65-66).

На засіданні профспілкового комітету ДП «Державна циркова компанія України» щодо розгляду подання керівництва Компанії на звільнення провідного економіста планово-економічного відділу ОСОБА_2, оформлене Протоколом №3 від 07.02.2017р. члени комісії постановили дати згоду на звільнення за ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення чисельності та штату працівників) провідного економіста планово-економічного відділу ОСОБА_2, оскільки від запропонованих їй керівництвом компанії вакантних посад, що відповідають її освіті, вона відмовилась. (а.с.29,61-63)

Наказом ДП «Державна циркова компанія України» № 49-к від 15.03.2017 року ОСОБА_2 звільнено з посади провідного економіста планово-економічного відділу у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 28).

Звертаючись до суду з даним позовом та подаючи апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 посилалась на незаконність наказу про звільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, оскільки він не відповідає вимогам законодавства, зокрема, в частині недопущення звільнення одинокої матері.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що звільнення позивача з займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КзпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, вимоги ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України відповідачем порушено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Положеннями ст. 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

На підтвердження доводів про те, що ОСОБА_2 є одинокою матір'ю представник позивача посилався на відсутність у паспорті відмітки про реєстрацію шлюбу, на нотаріально посвідчену заяву позивача від 19.06.2017 року, згідно якої ОСОБА_2 не перебуває в зареєстрованому шлюбі на території України та за її межами, та на довідку про склад сім»ї №1045 від 27.04.2017 року, видану виконкомом Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області, згідно якої до складу сім'ї ОСОБА_2 належать батько, мати, три брати та дочка ОСОБА_4, 2004 року народження.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не перебуває у шлюбі, не проживає з батьком дитини, останній не бере жодної участі у вихованні чи утриманні дитини., тому вважає, що позивач є одинокою матір'ю.

Суд першої інстанції не погодився з доводами позивача та її представника та виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається ( ч. 4 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»).

Одинокою матір'ю є жінка, яка не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Статтею 18-2 цього Закону визначено чіткий перелік документів, які доводять, що жінка є одинокою матір»ю: витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної,міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім»я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою) або документ про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Системний та логічний аналіз вказаних норм закону вказує на те, що статусу одинокої матері жінка набуває у таких випадках : 1) при реєстрації народження дитини; 2) у разі смерті батька дитини; 3) у разі позбавлення батька батьківських прав.

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1, в графі батько зазначено - ОСОБА_8 (а.с.40).

В особовій картці ОСОБА_2 у п. 11 «родинний стан» зазначила, що одружена та має чоловіка ОСОБА_8 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 70-71).

З Довідки №3352 від 05.10.2012р. виданої виконкомом Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області, яка міститься в особовій справі позивача вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 проживають разом, але в цивільному шлюбі не перебувають та ведуть спільне господарство. (а.с. 74).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердила, що в свідоцтві про народження дитини батьком зазначений ОСОБА_8

Посилаючись на те, що вона одна виховує дитину, позивач підтвердила, що не порушувала питання про стягнення аліментів з батька на дитину, не надала будь-яких доказів, що батько не приймає участі в утриманні та вихованні дитини.

Не спростувала позивач і факт церковної реєстрації шлюбу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані суду документи не містять підтверджень наявності у позивача статусу одинокої матері, оскільки графа «батько» не порожня і запис в ній не зроблений зі слів матері, доказів смерті батька чи позбавлення його батьківських прав матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що на позивача гарантії, передбачені ст.184 КзпП України не поширюються, звільнення позивача з займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КзпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

З огляду на те, що звільнення позивача проведено із дотримання вимог закону, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації за додаткову відпустку, як одинокій матері, які є похідними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, всі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, який повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку і в апеляційного суду відсутні правові підстави для переоцінки доказів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 січня 2018 року.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді В.А.Шебуєва

М.І. Оніщук