Справа №488/2504/17 10.01.2018
Провадження №22-ц/784/117/18
Справа №488/2504/17 Головуючий у 1 інстанції Лазарева Г.М.
Провадження22-ц/784/117/18 Доповідач Бондаренко Т.З.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів : Кушнірової Т.Б., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання: Шагаєм О.А.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2017 року, постановлену суддею цього суду Лазаревою Г.М. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

Позивачка зазначала, що в 2001 році між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають двох неповнолітних доньок.

За час шлюбу ними була збільшена у своїх розмірах частка будинку АДРЕСА_2, що належить відповідачу на підставі договору дарування від 2009 року та в якому вони проживають з 2003 року. Крім того за час шлюбу на її ім'я ними придбано автомобіль DAEWOO Nubira 1.6, 1998 року випуску, а також меблі і інші речі домашнього вжитку. За час проживання в будинку виконано ряд робіт по його покращенню і збільшенню його в розмірах.

Позивачка просила визнати 1/4 частину спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнати за кожним з них право власності на 1/8 його частини; та поділити вказаний автомобіль, визнавши за нею право власності на 2/3 його частини, а за відповідачем - на 1/3 частину, а також поділити меблі та інші предмети домашнього вжитку.

Одночасно позивач подала заяву про забезпечення позову, яку в подальшому уточнила та просила накласти арешт на ? частку спірного житлового будинку та передати спірний автомобіль їй на зберігання, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду по справі та доцільність зазначених способів забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглядалась не одноразово.

Останньою ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2017 року заява про забезпечення позову задоволена частково: накладено арешт на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 В іншій частині вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить ухвалу суду скасувати, відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину нерухомого майна. На думку апелянта підстав для забезпечення позову немає.

Позивачка в поданому нею відзиві на апеляційну скаргу вказувала на законність оскаржуваної ухвали районного суду та на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК Україн6и передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Положеннями ст. 150 ЦПК України встановлено види забезпечення позову, серед яких в тому числі і значиться накладення арешту на майно.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 4 цієї ж Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 № 9 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так в позовній заяві ОСОБА_1 просить поділити спільне майно подружжя яким є меблі та інші побутові речі, автомобіль DAEWOO Nubira 1.6, 1998 року випуску, придбаний під час шлюбу на її ім'я, а також зазначає, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було покращено та збільшено у розмірах частку будинку АДРЕСА_2, яка належить відповідачу на підставі договору дарування від 2009 року та в якому вони проживають з 2003 року.

Таким чином із змісту позовних вимог вбачається, що спір між сторонами є реальним та носить матеріальний характер, частина житлового будинку в тому числі є предметом спору, титульним володільцем вказаного нерухомого майна є саме відповідач.

Отже наведені обставини вказують на можливу реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, та, в зв'язку з цим, наявність умов для вжиття заходів забезпечення позову, тому районний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви позивачки та наявності підстав для накладення арешту на спірну частину житлового будинку № 13/3 по вул. Центральна садиба в Корабельному районі м. Миколаєва.

Спосіб забезпечення позову відповідає вимогам наведених процесуальних норм, є співмірним заявленим позовним вимогам та не порушує права інших учасників процесу.

Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі стосовно того, що належній йому ? частини будинку рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24 лютого 2012 року № 192 присвоєно окрему адресу, а саме замість адреси АДРЕСА_1 яку зазначено в позові, надано АДРЕСА_3, що на думку апелянта унеможливлює забезпечення позову в обраний судом спосіб, не можна прийняти до уваги оскільки, зміна адреси не тягне юридичних наслідків стосовно правового становища спірного майна.

Посилання апелянта на відсутність доказів намірів відповідача щодо відчуження спірного нерухомого майна, також не заслуговують уваги, оскільки правовий статус відповідача, як титульного власника майна, яке є спірним, вказує на реальну можливість розпорядження вказаним майном на свій розсуд, що є достатнім для необхідності вирішення питання щодо забезпечення позову.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваної ухвали вимогам закону, та відсутність підстав для її зміни чи скасування, в зв'язку з чим відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 11 січня 2018 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

В.В.Коломієць

Т.Б.Кушнірова