АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/2199/17 Головуючий суддя І інстанції Бєссонова Т. Д.
Провадження № 22-ц/790/608/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори про спадкове право
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 623/2199/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року (Бєссонова Т.Д.) по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4, у зв'язку з чим відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,0 га, що розташована на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району Харківської області та належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 19 червня 2002 року. Посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини пропущено ним з поважних причин, оскільки з лютого по грудень 2007 року він знаходився за межами України на території Російської Федерації, позивач просив визначити йому додатковий строк - два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В обґрунтування скарги посилався на обставини, викладені у позовній заяві.

ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, при цьому зазначив, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, позивач без поважних причин пропустив передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та ним не надано доказів, які свідчать про те, що ці причини пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення вказаних дій.

Суд погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі Державного акта серії НОМЕР_1 від 28 лютого 2003 року ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2,000 га на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району Харківської області (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття, але закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_4, до Ізюмської державної нотаріальної контори не звертався.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв відповідач ОСОБА_3, отримавши 01 лютого 2017 року відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 32).

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

При цьому слід враховувати, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій із прийняття спадщини.

Жодних доказів на підтвердження існування причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій із прийняття спадщини, позивачем не надано.

Надана позивачем довідка про те, що з лютого 2007 року по грудень 2007 року він працював за межами України, не є належним доказом та не свідчить про поважність причин пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини.

З позовом про визначення додаткового строку ОСОБА_1 звернувся через 10 років після відкриття спадщини.

Отже, встановивши, що наведені позивачем причини пропуску передбаченого законом строку для прийняття спадщини з урахуванням положень ст. 1272 ЦК України не є поважними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строкута відмовив ОСОБА_1 у задоволенні відповідного позову.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

Л.А. Швецова