ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/4202/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді - Ковригіна О.С.

при секретарі - Фатєєвої С.М.

розглянувши у судовому засіданні в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_2 до Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_1, про визнання права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», що належала ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року та право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності КСП «Україна», розташовану на території Мосьпанівської сільської ради чугуївського району Харківської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, виданого на підставі розпорядження Чугуївської районної державної адміністрації №139 від 22.03.2000. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить право на вказані земельні частки (паї). З лютого 1991 року Позивач через тяжкі життєві обставини перебував на утриманні ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3 Позивач прийняв спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном. В подальшому при зверненні Позивача до Чугуївської державної нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину, Позивачу було роз'яснено, що необхідно звернутися до суду для встановлення факту утримання його померлим.

Крім того, через канцелярію суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_2 до Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_1, про визнання права на земельну частку (пай). ОСОБА_2 просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності КСП «Україна», розташовану на території Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, виданого на підставі розпорядження Чугуївської районної державної адміністрації №139 від 22.03.2000. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі рішення Чугуївської районної державної адміністрації №139 від 22.03.2000 року йому було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4 із земель КСП «Україна», про що в книзі реєстрації сертифікатів здійснено запис за №630. Однак на даний час ОСОБА_2 фактично не має сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, оскільки його було втрачено. Таким чином, склалася ситуація, за якої ОСОБА_2 через втрату вказаного сертифіката не може підтвердити своє право на земельну частку (пай), розпоряджатися на власний розсуд земельною часткою, виступати стороною в договірних відносинах оренди. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату не передбачено. Отже, належним способом захисту прав є звернення з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в судовому порядку.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області було вирішено позов ОСОБА_1 до Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_2 - об'єднати в одне провадження.

Позивач за первісним позовом, ОСОБА_1, в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, через канцелярію надав заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи за його відсутності.

Представник Відповідача за первісним позовом та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_2 -Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області - в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, через канцелярію надав заяву про слухання справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_2 через канцелярію надійшла заява про підтримання своїх позвоних вимог та слухання справи за його відсутності.

Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез'явившихся учасників за наявними доказами справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, що підтверджується довідкою №557 від 20.11.2017 року, виданою виконавчим комітетом Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області (а.с.).

Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», що належала спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Чугуївської районної державної адміністрації №237 з урахуванням Розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 (а.с.).

Позивач не надав до суду документів, які б підтверджували, що до складу спадщини померлого ОСОБА_3, крім вищевказаного права на земельну частку пай, входить право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності КСП «Україна», розташовану на території Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, виданого на підставі розпорядження Чугуївської районної державної адміністрації №139 від 22.03.2000.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємців першої та другої черги, які прийняли спадщину, немає.

На момент смерті ОСОБА_3, Позивач, фактично проживав разом з ним за адресою: АДРЕСА_1, хоча Позивач не був зареєстрований за вказаною адресою.

З лютого 1991 року Позивач через скрутні життєві обставини почав проживати разом із ОСОБА_3

Позивач у період з лютого 1991 року по день смерті ОСОБА_3 хоча і працював, але отримував мінімальну заробітну платню, в нього погіршився стан здоров'я, він почав часто хворіти та йому не вистачало коштів на придбання ліків і продуктів харчування, тому і змушений був перебувати на утриманні ОСОБА_3

Отже, з лютого 1991 року, ОСОБА_3 забезпечував Позивача харчами, одягом, тобто утримував у життєво необхідних речах до самої смерті ОСОБА_3 на свою заробітну платню, яку отримував від неофіційного підробітку.

Позивач та ОСОБА_3 підтримували один одного морально та доглядали один одного під час хвороб. Вони з померлим вели спільне господарство, обробляли город та сад, вирощували городину для харчування. ОСОБА_3 давав Позивачу гроші для придбання ліків, які були необхідні Позивачу для підтримання здоров'я, також ОСОБА_3 купував для Позивача продукти харчування, які вони не могли виростити на городі, такі, як сіль, цукор, хліб, одяг та предмети побуту.

Вони вели спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, доглядали будинок, частково робили ремонт, спільно сплачували за комунальні послуги, купляли речі та майно для сумісного користування, мали спільне дозвілля, несли спільні витрати.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_3 Позивач прийняв спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, а саме після смерті ОСОБА_3 Позивач продовжила користуватися речами, які залишились після смерті спадкодавця, в тому числі особистими побутовими речами померлого та продовжив деякий час проживати в будинку, в якому він проживав разом з померлим.

Отже, Позивач, є таким що прийняв спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_3, так як вступив у фактичне володіння спадковим майном.

Згідно статей 525, 548 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в володіння спадковим майном.

В подальшому при зверненні Позивача до Чугуївської державної нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину, Позивачу було роз'яснено, що необхідно звернутися до суду для встановлення факту утримання його померлим.

Відповідно до п. 8 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного кодексу України (ЦК)) не менше одного року. Утриманці - це особи, які перебувають на повному утриманні іншої особи або одержують від неї допомогу, що є постійним і основним джерелом засобів їхнього існування.

Суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», що належала ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3,померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В іншій частині позову вимоги не були належним чином обґрунтовані, тому суд відмовляє у їх задоволенні.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_2, у позовній заяві зазначає, що на підставі рішення Чугуївської районної державної адміністрації №139 від 22.03.2000 року йому було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4 із земель КСП «Україна», про що в книзі реєстрації сертифікатів здійснено запис за №630. Розмір земельної частки (паю) 6,23 умовних кадастрових гектарів. Вказана інформація зазначена в листі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Чугуївському районі та м. Чугуєві від 07.12.2017 року №31-20-0.23,071-1150/127-17. Також вказане підтверджується викопіюванням з Книги реєстрації сертифікатів.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Однак на даний час ОСОБА_2 фактично не має сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, оскільки його було втрачено.

Таким чином, склалася ситуація, за якої ОСОБА_2 через втрату вказаного сертифіката не може підтвердити своє право на земельну частку (пай), розпоряджатися на власний розсуд земельною часткою, виступати стороною в договірних відносинах оренди.

ОСОБА_1 не має права на земельну частку пай із земель КСП «Україна» 6,23 умовних кадастрових гектарів, адже вона належить ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, який нажаль було втрачено.

У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату не передбачено. Отже, належним способом захисту прав є звернення з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в судовому порядку.

Міськрайонне управління Держгеокадастру у Чугуївському районі та м. Чугуєві у листі від 07.12.2017 року №31-20-0.23,071-1150/127-17 повідомило, що надати копію сертифікату на право на земельну частку (пай) не має можливості, так як сертифікат виготовлявся в одному екземплярі.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності КСП «Україна», розташовану на території Мосьпанівської сільської ради чугуївського району Харківської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, виданого на підставі розпорядження Чугуївської районної державної адміністрації №139 від 22.03.2000.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», що належала ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_2 до Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_1, про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності КСП «Україна», розташовану на території Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, виданого на підставі розпорядження Чугуївської районної державної адміністрації №139 від 22.03.2000.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -