АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/278/18 Справа № 185/3493/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Врона А. О. Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, як законного представника ОСОБА_3

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, як законного представника ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Оболонь», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2, як законний представник ОСОБА_3, звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Оболонь», в якій просила суд стягнути з відповідача на користь неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 100 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позов мотивовано тим, що 25 грудня 1999 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 879. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Чоловік позивача працював комірником на Приватному підприємстві торговий дім «Вектра-плюс». ІНФОРМАЦІЯ_3 року о 10:45 годині ОСОБА_5 знаходився в кузові спеціалізованого вантажного автомобіля МАЗ - 53371 державний номер НОМЕР_1, належному на праві власності відповідачу - Публічному акціонерному товариству «Оболонь». За кермом вказаного автомобіля була третя особа, яка перебувала в трудових відносинах з Запорізькою оптово-торгівельною базою Публічного акціонерного товариства «Оболонь». Третя особа двигаючись на вказаному вище автомобілі заднім ходом до складу № 44 приватного підприємства Торговий дім «Вектра-плюс», що розташований по вул. Жуковського, 3 м. Павлограда Дніпропетровської області, не впевнилася в безпеці руху та смертельно травмувала автомобілем ОСОБА_5. За фактом дорожньо-транспортної пригоди Павлоградський міський відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області порушив кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. До кримінальної відповідальності за вказаний злочин було притягнуто в якості обвинуваченого третю особу. Постановою Павлоградського міського суду від 19.09.2003 року провадження в кримінальній справі за ч. 2 ст. 286 КК України щодо третьої особи припинено з підстав передбачених ст. 2 п. б Закону України «Про амністію» від 11.07.2003 року. Вказана підстава припинення кримінальної справи щодо третьої особи не є реабілітуючою підставою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила смерть ОСОБА_5 його неповнолітній дитині - ОСОБА_3 була завдана моральна шкода. Завдану неповнолітній дитині моральну шкоду з урахуванням вимог розумності і справедливості, передбачених ст. 23 ЦК України, законний представник неповнолітнього оцінює у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.11.2001 року приблизно о 10-45 годин на території складських приміщень, що знаходяться по вул.Жуковського, 3 м.Павлограда, що належать ПП ТД "Вектра-Плюс", автомобілем MA3-53371 фургон, держномер НОМЕР_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, що належить на праві власності Закритому акціонерному товариству "ОБОЛОНЬ", під керуванням водія ОСОБА_4, що знаходився у трудових відносинах з відповідачем, було смертельно травмовано чоловіка позивачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. У відношенні ОСОБА_4 по даному факту було порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 286 КК України. Постановою Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2003 року провадження по кримінальній справі відносно ОСОБА_4 було закрито, згідно Закону України "Про амністію" від 11 липня 2003 року.

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2006 року, яке набрало законної сили, та не підлягають доказуванню згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України.

За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи.

Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи виникає з настанням юридичного факту смерті, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члену сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого і регулюються законодавством, чинним на момент смерті особи.

Відповідно до пунктів 1,4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин , які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

ОСОБА_5, батько позивача, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3, свідоцтвом про смерть ОСОБА_5.

Відповідно до положень статті 440-1 ЦК УРСР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, моральна (немайнова) шкода, заподіяна ромадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3 виходив з того, що нормами ЦК УРСР не передбачено право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, її дітям. Також зазначав, що оскільки підставою для звернення позивача до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди стала смерть батька позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 року, і в даному випадку подія, що спричинила виникнення моральних страждань не є триваючою та не продовжується після набрання чинності ЦК України, тому, виходячи з аналізу вищенаведених правових норм, вважав, що у даній цивільній справі спірні правовідносини виникли до набрання чинності ст.1168 ЦК України, яка визначає право дитини на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, та незважаючи на те, що позивач у справі ще зазнає моральних страждань у зв'язку зі смертю батька, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди не поширюється.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам слід мати на увазі, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Однак моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, що завдають позивачеві моральних або почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлена відповідальність за заподіяння такої шкоди, і продовжуються після набрання цим актом чинності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першох інстанції та вважає, що рішення суду піршої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по задоволення заявлених позивачем позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон N 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці" (в редакції Закону від 21 листопада 2002 р. N 229-IV), Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), а також законодавчих та інших нормативно-правових актів у тій їх частині, що не суперечить Закону N 1105-XIV.Спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат на підставі Закону N 1105-XIV між особами (які підлягають страхуванню від нещасного випадку, членами сім'ї чи утриманцями таких осіб, особами, які добровільно застрахувалися від зазначених випадків) та страховиком розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами. На підставі Закону N 1105-XIV у вигляді страхових виплат відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно до цього Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних із виконанням ними трудових обов'язків, було встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, Української РСР або України. У разі смерті зазначених потерпілих право на страхові виплати належить членам їхніх сімей та утриманцям. Особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 р., Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Уся заборгованість із відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується потерпілим на виробництві та членам їхніх сімей (утриманцям) роботодавцями, а в разі їх ліквідації без створення правонаступника - Фондом. Спори, що виникають із приводу заборгованості, повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди.

Тобто, нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом, внаслідок якого помер ОСОБА_5 стався ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тому вірно визначено відповідача - Публічне акціонерне товариство «Оболонь».

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що нормами ЦК УРСР не передбачено право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, її дітям, оскільки , відповідно до КпШС та СК України діти є членами сім»ї. А тому, законодавчо і на час нещасного випадку і на теперішній час визначено право дитини на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

Крім того, колегія вважає, що суд першої інстанції вірно зазначивши, що позивач у справі ще зазнає моральних страждань у зв'язку зі смертю батька, однак зробив невірний висновок, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди на нього не поширюється.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю, тобто моральна шкода.

Така шкода, з урахуванням положень ст. 1167 ЦК України, відшкодовується роботодавцем, тобто відповідачем у справі.

У зазначеній нормі поняття "діти" вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки, особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи.

У справі, яка є предметом перегляду позивач звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька їх неповнолітньої дитини, і таке право на звернення до суду в неї виникло лише з настанням певних юридичних фактів, а саме: смерті батька неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року та встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_5 з наслідками нещасного випадку на виробництві.

Події, які породили цивільне право неповнолітнього ОСОБА_3 на відшкодування моральної школи та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами ОСОБА_2., мали місце до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, однак, оскільки особа в інтересах якої подано зазначений позов ще зазнає моральних страждань у зв'язку зі смертю батька, колегія вважає, що зазначені правовідносини підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167, 1168ЦК України.

Колегія вважає встановленим, що неповнолітньій ОСОБА_3, я інтересах якого заявлено позов його матір»ю ОСОБА_2 дійсно переносить душевні страждання та переживання, в зв'язку з втратою батька - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Винним в смерті ОСОБА_5 є підприємство - відповідач ПАТ «Оболонь».

Матеріалами справи не підтверджено отримання безпосередньо ОСОБА_3 добровільно виплачених відповідачем в рахунок відшкодування моральної шкоди сум.

Право дитини на відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок нещасного випадку на виробництві визначено ст.1168 ЦК України та не може бути обмежено.

Тому, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог заявлених в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням у зазначеній частині нового рішення про їх задоволення.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь неповнолітнього ОСОБА_3 колегія враховує, що внаслідок смерті батька, у позивача порушено звичайний для неї спосіб життя, та саме з роками дитина починає усвідомлювати незворотність втрати, саме з роками дитина потребує батьківської присутності, підтримки, що значно впливає на загальний психологічний розвиток дитини, яка має гармонійно розвиватись та адаптуватись у суспільстві, однак, у зв»язку з втратою батька змушена переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

При вирішенні питання щодо розміру відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачам моральних страждань, характер та об'єм душевних, психічних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, вину підприємства - відповідача в завданні шкоди; наслідки викликані заподіяною шкодою - смерть найбільш близької людини; перенесені позивачем і по теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю ОСОБА_5.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач, як дитина загиблого, переживала протягом тривалого часу та які переносить і на теперішній час.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, як законного представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2, як законного представника ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Оболонь», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Оболонь» на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко