Справа № 494/1144/17
Провадження № 2/494/50/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2018 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Козубенко О.О.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача - Карпенко І.О. (по довіреності)

третьої особи - ОСОБА_3 (особисто)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу №494/1144/17 за позовом ОСОБА_1 до Березівської ОТГ Березівського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору: ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

22.11.2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Березівської ОТГ Березівського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору: ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю.

Позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1., загальною площею 29.8 кв.м.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що починаючи з 11.11.2003 року почав обслуговувати та використовувати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1., та по теперішній час постійно мешкає з сім'єю за вищевказаною адресою. Позивач зазначив, що вказаний будинок належав на праві власності ОСОБА_4 11.11.2003 року в рахунок купівлі-продажу житлового будинку позивачем сплачено на рахунок Березівського територіального центру соціального обслуговування фінансову допомогу в сумі 600 грн., так як 13.11.2003 року ОСОБА_4 була прийнята на стаціонарне відділення вказаного центру соціального обслуговування. В свою чергу ОСОБА_4 ОСОБА_1 передала оригінал правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 року власник будинку ОСОБА_4 померла, з часу її смерті ніхто зі спадкоємців не звертався до ОСОБА_1 відносно повернення житлового будинку. Позивачем 19.10.2015 року було виготовлено технічний паспорт на вищезазначений житловий будинок. ОСОБА_1 зазначив, що проводив поточний ремонт у будинку, газифікував його, обробляв присадибну земельну ділянку, саджав городину, доглядав за садом.

Позивач у судовому засіданні 16.01.2018 року підтримав позов та пояснив, що позовна заява, на його думку, підлягає задоволенню за обставин, викладених у позовній заяві. Окрім цього,подав письмову заяву під час розгляду справи, в якій просив не розглядати клопотання щодо витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_4, померлої 17.06.2017 року.

Представник Березівської ОТГ Березівського району Одеської області у судовому засіданні 16.01.2018 року заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що всі договори на комунальні послуги за обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1., укладені саме з ОСОБА_3, яка і зареєстрована за цієї адресою. Позивач взагалі зареєстрований за іншою адресою, а лише проживає в ньому. Правових підстав для задоволення позову за позивачем не вбачає.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору ОСОБА_3 позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Вказала, що дійсно на неї оформлені усі договори на комунальні послуги за обслуговування будинку, проте вона з позивачем вирішили оформити будинок саме на нього, а тому він звернувся з позовом до суду.

Оскільки позовна заява ОСОБА_1 подана до суду до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (діє з 15.12.2017 року) та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу, по справі призначено судовий розгляд, відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. позовна заява підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, думку відповідача, третьої особи, оцінивши і проаналізувавши докази, суд встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів».

Згідно зі ст. 12 ЦПК України «Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін». Згідно зі ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках». Крім того згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України «Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом».

Суд вважає зазначити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу підставу та предмет позову може визначити виключно позивач. Суд не вправі визначити предмет, підставу (інше) позову також у зв`язку із принципом змагальності цивільного процесу.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19.06.2007 року померла ОСОБА_4 (а.с.15).

Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2004 року спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_4 (а.с.9) про що видано свідоцтво про прао на спадщину за законом.

Відповідно до домової книги, заведеної 26.02.2004 року, власником будинку за адресою: АДРЕСА_1.. є ОСОБА_5 (10-13).

ОСОБА_4 здала в найм вищевказаний житловий будинок саме третій особі ОСОБА_3, про що свідчить договір про здачу в найм житлового приміщення від 06.09.2005 р. (а.с.14).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції Одеської області від 18.12.2012 року (а.с.16).

З технічного паспорту від19.10.2015 року на будинок по АДРЕСА_1., вбачається, що замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а.с.19-24).

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 прийнята в стаціонарне відділення Березівського територіального центру соціального обслуговування з 13.11.2003 року, про що свідчить довідка видана 16.12.2016 року, також з вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 на рахунок Березівського територіального центру соціального обслуговування сплачено фінансову допомогу у сумі 600 грн., також про вказане свідчить квитанція (а.с.31-32).

Всі нарахування за комунальні послуги за користування спірним будинком сплачується по рахункам, оформленим на ім'я ОСОБА_3, що підтверджується відповідними довідками, також довідками підтверджується, що заборгованості за комунальні послуги немає (а.с.33-38, 46-48).

Основоположні принципи здійснення правомочності власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст. ст. 13, 14, 41).

Зокрема, ч. 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що «ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним».

Конституційні положення про право власності відображені в нормах чинного законодавства, зокрема в ст. 344 Цивільного кодексу України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України «Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.».

Частиною 4 ст. 344 Цивільного кодексу України визначено, що «право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду».

Виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач згідно ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Відповідно до розяснень, викладених у п. п. 9. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом ст. 344 Цивільного кодексу України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

Спосіб захисту обирається позивачем, проте не довільно, а з урахуванням вимог закону. Обєктом захисту є не право, якого просто немає, і не майно (річ), тому що майно в будь-якому випадку не може мати власного захисту, а захищається саме особа володільця.

Позивач знав про те, що не володіє житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності, та за власною ініціативою користувався, обслуговував та утримував в належному стані вказаний будинок. Вказане підтверджується тим, що останній взагалі не зареєстрований за зазначеною адресою спірного будинку. У матеріалах справи міститься договір про здачу в найм вказаного будинку між померлою та третьою особою ОСОБА_3, а не позивачем.

За правилами ст. 12, Цивільного процесуального кодексу України «Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом».

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України «право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів».

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на положення ст. 344 Цивільного кодексу України та розяснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», «набуття права власності на чуже майно за набувальною давністю здійснюється за умови, що майно, яке опинилося у володінні особи, є об'єктивно чужим, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років».

Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є його власником. Таким чином, добросовісність позивача на зазначений ним як початковий момент заволодіння вищезазначеним майном була відсутня.

Оскільки, позивачу було відомо про відсутність у нього підстав для набуття права власності на вказану нерухомість, а тому вказане виключає добросовісність заволодіння вказаним майном.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що право власності за набувальною давністю може бути набуте за рішенням суду при умові, що майно перебуває у особи, яка заволоділа чужим майном поза договірними відносинами та поза волею власника цього майна.

Доводи позивача в обґрунтування позову, наведені у судовому засіданні та зазначені у позовній заяві, спростовуються висновками суду, суперечать нормам чинного цивільного законодавства, на які посилається позивач, та спрямовані на порушення конституційних прав інших осіб.

Норми ст. 344 Цивільного кодексу України не розповсюджуються на дані правовідносии та підстав для її застосування у даному випадку немає, а тому позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 12, 13, 229, 265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Березівської ОТГ Березівського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору: ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22.01.2018 року.

Суддя І.А. Римар