Справа № 301/2111/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 січня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готри Т.Ю.,

суддів Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 29 червня 2017 року в справі (307/211/17 головуючий Чопик В.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем 15 жовтня 2011 року було укладено та зареєстровано шлюб у виконкомі Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №39. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із нею. За період спільного проживання виявилося, що вони мають різні характери та погляди на життя, втратили почуття довіри та поваги одне до одного. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися, примирення і збереження їхнього шлюбу є неможливим і недоцільним, подальше формальне перебування у шлюбі шкодить їхнім інтересам, оскільки перешкоджає кожному із них влаштувати своє особисте життя, а тому просила суд розірвати між нею та відповідачем шлюб.

Рішенням Тячівського районного суду від 29 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований у виконкомі Ганичівської сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області, актовий запис №39 розірвано.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує на те, що збереження шлюбу є можливим, так як під час розгляду справи в суді вони проживали разом з їхнім малолітнім сином у квартирі, яку він винаймає у м.Ужгороді, і дружина запевняла його, що має намір проживати разом із ним і відповідно подасть суду заяву про залишення позову без розгляду, стверджуючи, що син має рости та виховуватися у шлюбі та повноцінній сім»ї.

Сторони у судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню за таких обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений шлюб 15 жовтня 2011 року, який зареєстровано у виконкомі Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №39 (а.с. 3).

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, і ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, дружби, взаємоповаги (ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 55 СК України).

За змістом ст. ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Судом першої інстанції з метою збереження сімї ухвалою від 29 березня 2017 року сторонам було надано строк на примирення тривалістю два місяці, однак останні не примирились (а.с.22).

На час розгляду справи судом апеляційної інстанції 23 січня 2018 року сторони також не примирились.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, позивачка відмовляється перебувати в подальшому шлюбі з відповідачем, а тому, подальше її перебування у цьому шлюбі суперечило б її інтересам.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача відхиленню, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 29 червня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 січня 2018 року.

Головуюча :

Судді :