Справа № 186/1266/17
Провадження номер № 2/0186/25/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С.

при секретарі Кравченко А.Г.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Писанки Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 заявила позов до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка в розмірі 40000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що її чоловік - ОСОБА_3 тривалий час працював на підприємстві вугільної промисловості - шахті "Дніпровська" (на даний час - «Шахтоуправління Дніпровське» Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля") і у зв'язку зі шкідливими та важкими умовами праці отримав професійне захворювання, про що було складено акт розслідування професійного захворювання. За висновком МСЕК йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. Згідно довідки міжрайонної профпатологічної МСЕК про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням серії АА №0000175 від 15 вересня 2017 року, основний діагноз, який явився причиною смерті - «Хронічний пиловий бронхіт» і у зв'язку з цим встановлено зв'язок смерті чоловіка з професійним захворюванням.

Вона втратила рідну та близьку людину - чоловіка, з яким у неї були спільні плани на майбутнє. Його поради, допомога та підтримка у становленні та зміцненні їх сім'ї були неоцінимі. У зв'язку з втратою чоловіка вона зазнала значних душевних страждань, душевного болю, відчула та постійно відчуває сильний емоційний стрес, наслідками якого стала часткова втрата сну на тривалий час, постійні головні болі, підвищена нервозність, плаксивість, вона втратила впевненість у майбутньому, відчуває депресивний стан, що негативно впливає на її психологічний та загальний стан здоров'я.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, якщо моральну шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Тобто моральна шкода, з урахуванням положень ст. 1167 ЦК України, повинна були відшкодована роботодавцем, тобто відповідачем у справі.

Таким чином, законодавство покладає відповідальність саме на підприємство відповідача.

Вона постійно переносить душевні страждання та переживання, у зв'язку з втратою чоловіка. Винним у смерті її чоловіка є підприємство - відповідач - приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", так як встановлений факт взаємозв'язку професійного захворювання зі смертю. Внаслідок смерті чоловіка у неї порушений звичайний спосіб життя, втрата близької людини вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя, оскільки чоловік, за життя, був для неї опорою, надією, моральною підтримкою, тому вона вимушена переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

Враховуючи, тяжкість та незворотність наслідків від смерті близької людини, вважає, що сума 40000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та співмірною її стражданням.

У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі та прохала суд стягнути на її користь з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування завданої їй смертю чоловіка ОСОБА_3 моральної шкоди 40000 гривень.

Представник відповідача Писанка Н.С. позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, прохала в задоволенні позову відмовити, підтримала подані нею письмові заперечення проти позову, згідно яких ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» вважає вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню з наступних підстав:

1. Відповідно до ухвали від 09.08.2017 року судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про необхідність звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності частини восьмої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІI, з огляду на таке.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР), правове регулювання якого здійснюється, зокрема, прийнятим відповідно до цих Основ Законом України від 23 вересня 1999 року № 1 105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Із 1 січня 2015 року цей Закон діє в новій редакції та з новою назвою - Закон України від 23 вересня 1999 РОКУ № і 105-Х1У «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Норми вказаного Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-Х1У «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV) в редакції, чинній із моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України № 717-V від 23 лютого 2007 року, передбачали, що:

- відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1 Закону):

-у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону);

- за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28 Закону);

- моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовувалась Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів.

Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34 Закону).

З огляду на положення статей 21, 28, 30. 34, 35 цього Закону право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Згодом, Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-У1ІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» було викладено в новій редакції Закон № 1105-ХІУ, в тому числі було змінено назву вказаного Закону на «Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Зазначений Закон № 1 105-ХІV у новій редакції з назвою Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Відповідно до частини восьмої статті 36 цього Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ. відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Таким чином, ситуація звелась до того, що починаючи з 1999 року Фонд акумулював кошти, які надходили з підприємств у результаті страхування робітників. Але з 2015 року Фонд перестає здійснювати виплати, при цьому багато підприємств припинили своє існування, а працівники, які постраждали від нещасного випадку або професійного захворювання позбавлені права відшкодування моральної школи.

При цьому, згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

2. Відповідно до ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини ,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь, виникає спір.

Згідно ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Засвідчувати вірність копій документів відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 4 серпня 1983 року „Про порядок видачі та засвідчення підприємствами, установами, організаціями копій документів, що стосуються прав громадян", який діє в Україні відповідно до статті 3 Закону України „Про правонаступництво України" як такий, що не суперечить законодавству України, мають право державні та громадські організації, установи, підприємства на прохання громадян. Ці документи повинні виходити від цих підприємств, організацій та установ і стосуватися прав та законних інтересів громадян, які звернулися з таким проханням. При цьому копії документів видаються на бланках цих підприємств, організацій та установ. Вірність копії документа засвідчується підписом керівника чи уповноваженою на те службовою особою та печаткою. На копії зазначається дата її видачі та робиться відмітка, що оригінал знаходиться на цьому підприємстві, в установі, організації.

Загальні вимоги щодо порядку засвідчення вірності копій документів підприємствами, установами, організаціями та адвокатами аналогічні вимогам, що ставляться до нотаріального засвідчення.

Додані ж до позову додатки у вигляді ксерокопій різних документів: копії трудової книжки, акт форми Н-1, медичні документи та інші документи є незавіреними належним чином ксерокопіями, а отже в силу ст.ст.59 та 60 ЦПК України не можуть бути прийняті судом при розгляді цієї справи належними доказами, на підставі яких можливо було б винести рішення у справі.

3. Не відповідає об'єктивності посилання позивачки на рішення Конституційного СУДУ України від 08.10.2008р.. тому що, тим же Конституційним судом в рішенні від 27.01.2004р. з аналогічного питання (рішення до речі теж чинне), зазначено:

«Передбачене статтею 237-1 КЗпП України і статтею 1167 Цивільного кодексу України відшкодування моральної шкоди як один зі способів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону».

Обидва рішення Конституційного суду України з одних і тих же правовідносин є взаємовиключними. При цьому рішенням Конституційного Суду України при перевірці на конституційність того чи іншого закону не можуть встановлюватись нові норми врегулювання певних правовідносин (що є компетенцією Верховної Ради України) при незмінності діючих норм матеріального права.

4. Згідно, не завіреної належним чином, ксерокопії довідки міжрайонної профпатологічної МСЕК від 15.09.2017 року встановлено причинній зв'язок смерті ОСОБА_3 з наслідками раніше отриманого у нього професійного захворювання, яке отримане під час роботи на ВСП «Шахта «Дніпровська» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОРАДВУГІЛЛЯ», на підставі чого він отримував страхові виплати, які виплачуються відділенням Фонду соціального страхування.

Стаття 9 Закону України «Про охорону праці» покладає обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності, на Фонд відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування».

Тому, підприємство, сплативши певну суму страхових внесків, надалі не несе матеріальних затрат у разі нещасного випадку або професійного захворювання ні перед ким, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення, зокрема главою 67 ЦК України. Законом України «Про страхування». Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №1105), на підставі якого було покладено на Фонд соціального страхування обов'язок відшкодування моральної шкоди потерпілим, а не членам їх сімей з моменту набрання чинності цим законом.

В ст.41 зазначеного Закону № 1105 конкретно визначено страхові виплати в разі смерті потерпілого, де відсутня виплата відшкодування моральної шкоди членам сімей потерпілих.

Норми Закону, яка передбачає такий обов'язок роботодавця по відшкодування шкоди, завданої здоров'ю працівника при виконанні ним трудових обов'язків, або смертю поряд з Фондом (чи окремо від нього) немає, оскільки глава 82 ЦК України про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, не поширюється на випадки, які виникли на виробництві із застрахованими особами. За таких обставин, відповідач, як роботодавець, не несе відповідальності перед членами сім'ї працівника за моральну шкоду з підстав, передбачених главою 82 ЦК України.

Преамбулою Закону №1105 установлено, що він визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які привели до втрати працездатності або гибелі застрахованих на виробництві.

Оскільки страховий випадок із чоловіком позивачки стався у травні 2017 року, коли діяв закон №1105, то питання відшкодування моральної шкоди повинно регулюватися саме цим Законом. Разом з тим, указаний Закон не містить положень, якими передбачалося відшкодування родичам працівникам моральної шкоди в разі смерті.

За таких обставин у позивачки не має підстав для задоволення позовних вимог і відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства, вона помилково посилається на ст. 1168 ЦК України, обґрунтовуючи це тим, що причинний зв'язок між смертю потерпілого та його професійним захворюванням встановлено у вересні 2017 року, а на цей період часу діють зобов'язання, які базуються на договорі страхування, а не зобов'язання, які виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, врегульовані ст. ст. 1167, 1168, 1187 ЦК України.

Подаючи позов про задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статями 1167, 1168 ЦК України, позивачка помилково застосовує правове регулювання зобов'язань, що виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, до іншого виду зобов'язань, які базуються на договорі страхування.

Крім того, в порушення вимог ст.23 ЦК України, згідно якої моральна шкода підлягає відшкодуванню лише за наявності протиправної поведінки, позивачка не надала жодних доказів, та відповідно не навела їх у своєму позові, що свідчили б про протиправність поведінки відповідача ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГ1ЛЛЯ» щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, з якими пов'язується у даному випадку настання моральної шкоди.

Прохає суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини.

Чоловік позивачки ОСОБА_3, з яким вона перебувала в шлюбі зареєстрованому 12 лютого 1977 року відділом ЗАГС Анжеро-Судженського міськвиконкому, актовий запис 118, при виконанні трудових обов'язків на шахті «Дніпровська» ДХК «Павлоградвугілля», правонаступник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», захворів на професійні захворювання - пиловий бронхіт 1 ст., з бронхообструктивним синдромом, емфізему легень 1 ст., ДН 1-2 ст. про що було складено акт форми П-4 від 18.03.2004 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер ( свідоцтво про смерть НОМЕР_1, видане Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 27 травня 2017 року).

Згідно довідки міжрайонної профпатологічної МСЕК про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом АА №0000175 від 15 вересня 2017 року встановлено причинний зв'язок смерті потерпілого ОСОБА_3 з раніше отриманим ним професійним захворюванням під час роботи на шахті «Дніпровська», правонаступником якої є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи. Відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як вбачається з матеріалів справи, актом розслідування професійного захворювання від 18 березня 2004 року встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в умовах підвищеної запиленості повітря робочої зони, що свідчить про те, що роботодавцем не були виконані вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При визначенні суми, яка підлягає стягненню, суд враховує конкретні обставини по справі, а саме те, що чоловік позивача ОСОБА_3 працював в умовах шкідливих факторів на шахті «Дніпровська» більше 25 років (з 10.11.1978 року по 29.06.2004 року), вік померлого, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках та наслідки, що наступили.

За таких обставин суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, стягнувши на її користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди 20000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У відповідність до ст.141 ЦПК України стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 263-265 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя Кривошея С.С.