Справа № 527/1723/17
провадження 2/527/36/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Левицької Т.В.,

при секретареві судового засідання - Папенко Л.І.,

з участю: позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів - ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6,

представників відповідачів - ОСОБА_7, ОСОБА_8,

третьої особи - ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_9, ОСОБА_10, приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Ніни Миколаївни, про визнання угоди недійсною та визнання права власності на частину домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2017 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_9, ОСОБА_10, приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Ніни Миколаївни, про визнання угоди недійсною та визнання права власності на частину домоволодіння, згідно якого ( з урахуванням уточнень до позовних вимог) прохають: - визнати угоду про купівлю - продаж житлового будинку АДРЕСА_1 від 26.06.2015 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 недійсною та вважати її удаваним правочином, який приховав придбання ОСОБА_4 житлового будинку для свого власного проживання та використання на свої власні кошти з подальшою метою збереженням його від розподілу зі своєю колишньою дружиною; - визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на буд. АДРЕСА_1 по 1/3 частині за кожним, а всього 2/3 частини домоволодіння.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 20.12.1986 р. по 21.05.2015 р.Від спільного життя з відповідачем мають сина - ОСОБА_2, 1990 р.н.Після погіршення сімейних стосунків у 2014 р. позивач ОСОБА_1 вирішила за спільні заощадження сім'ї придбати собі інше житло, знайшла будинок за 80000 гривень по АДРЕСА_1, але коли зібрала необхідну суму коштів, то продавець повідомив, що він продає будинок ОСОБА_4 за 90000 грн. З 24.05.2015 року відповідач ОСОБА_4 став проживати в будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_12. Вважає, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 фактично придбаний ОСОБА_4 за спільні сімейні заощадження, проте оформив право власності на свою сестру ОСОБА_5, яка проживає у Гадяцькому районі і ніякого стосунку не має до спірного будинку. В зв'язку з викладеним, позивачі вважають, що це удаваний правочин, який було вчинено для приховування іншої угоди, а саме, придбання колишнім чоловіком житлового будинку на спільні кошти, який підлягав би розподілу. Вважає, що договір купівлі - продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було оформлено приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М. 26.06.2015 р. з порушеннями норм чинного законодавства .

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представник ОСОБА_3 позов підтримали, посилаючись на обставини та підстави, зазначені в ньому та просили його задовольнити в повному обсязі. Позивачі додатково пояснили, що попереднього договору купівлі - продажу вони з продавцем ОСОБА_6 не укладали, будинок за адресою: АДРЕСА_1 придбаний після розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні прохав відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 купила його сестра ОСОБА_5, коштів для придбання вказаного будинку він сестрі не давав. Сестра ОСОБА_5 дозволила йому проживати у вказаному будинку тимчасово.

Представник відповідача ОСОБА_7 просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, в зв'язку з його безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що в зв'язку з необхідністю продажу будинку по АДРЕСА_1 ним було подано об'яву в інтернеті. В зв'язку з опублікуванням оголошення, телефонувало багато людей з приводу купівлі будинку. Зателефонувала ОСОБА_5 , вони зустрілися в м. Кременчуці, досягли домовленостей з приводу договору купівлі - продажу будинку, вирішили здійснювати оформлення договору в м. Гадячі. Під час оформлення договору купівлі - продажу у нотаріуса були присутні він (ОСОБА_6.) з дружиною ОСОБА_9 та покупець ОСОБА_5 зі своїм чоловіком ОСОБА_10 Після досягнення всіх домовленостей з приводу купівлі - продажу будинку, 26.06.2015 року було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі - продажу. Вказав, що будинок він продавав особисто, за згодою своєї дружини, ОСОБА_5 сплатила всю обумовлену сторонами суму за придбання будинку, претензій до покупця з приводу купівлі будинку він не має, від ОСОБА_4 він ніяких коштів за купівлю будинку не отримував.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що вони з чоловіком вирішили придбати будинок в с. Кагамлику Глобинського району Полтавської області. По інтернету знайшли оголошення про продаж будинку по АДРЕСА_1, вона зателефонувала продавцю по телефону, вказаному в оголошені і домовилася про зустріч в м. Кременчуці. В ході зустрічі вони з продавцем оговорили всі істотні умови купівлі - продажу будинку, подивилися будинок в с. Кагамлику, договір купівлі - продажу вирішили укладати в м. Гадячі, за місцем її проживання. Під час оформлення договору купівлі - продажу у нотаріуса 26.06.2015 року були присутні вона (ОСОБА_5.) зі своїм чоловіком ОСОБА_10 та продавець ОСОБА_6 з дружиною ОСОБА_9 ОСОБА_5 пояснила, що коштів для придбання спірного будинку ОСОБА_4 їй не давав. Після придбання вона дозволила жити у будинку своєму братові ОСОБА_4. Претензій до продавця з приводу продажу будинку вона не має.

Представник відповідача ОСОБА_8 заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, вказавши, що оспорити правочин може лише сторона договору, а позивачі не є стороною укладеного договору.

Третя особи - ОСОБА_9 просила у задоволенні позову відмовити, пояснивши, що договір купівлі - продажу будинку укладений 26.06.2015 року між продавцем ОСОБА_6 і покупцем ОСОБА_5, кошти за купівлю будинку продавцю передала особисто ОСОБА_5

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Заєць Н.М., ОСОБА_10 в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, направили заяви про розгляд справи без їх участі та письмові пояснення.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснили, що позивач ОСОБА_1 планувала купити будинок по АДРЕСА_1 Глобинського району Полтавської області, але зі слів ОСОБА_1 їм відомо, що поки остання збирала кошти, вказаний будинок купив її колишній чоловік ОСОБА_4 Вказали, що у вказаному будинку проживає ОСОБА_4, ОСОБА_5 у вказаному будинку вони не бачили.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 26.06.2015 року, ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) уклали договір, відповідно до якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 придбала житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 5 Договору, за погодженням сторін продаж житлового будинку вчинюється за суму 36000 гривень, які продавець ОСОБА_6 одержав повністю від покупця ОСОБА_5, до підписання цього договору. П.6 Договору встановлено, що сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий житловий будинок, який вони здійснили до підписання цього договору і на час підписання договору не мають одна до одної жодних претензій майнового та фінансового характеру щодо проведення розрахунків.

П. 14 Договору передбачено, що продавець та покупець взаємно стверджують, що однаково розуміють значення і умови договору та правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені договором, таким чином він не носить характеру фіктивного або удаваного правочину; ціна продажу, зазначена в цьому договорі, відповідає дійсним намірам.

Договір купівлі - продажу від 26.06.2015 року підписаний продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М. , зареєстрований в реєстрі за № 1234.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на спірне домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_5 26.06.2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ч.ч. 1-3, 5, 6 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника провадження має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що встановлено ст. 627 ЦК України.

У відповідності до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ст. 657 ЦК України регламентує, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Договір купівлі - продажу від 26.06.2015 року житлового будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець), відповідає вимогам ст.ст. 655, 657 ЦК України та містить істотні умови, які є необхідними для договорів даного виду, в тому числі, щодо предмету та ціни договору; укладений в письмові формі і посвідчений нотаріально.

Позивачі в позовній заяві (з урахуванням уточнення в судовому засіданні дати укладення договору) прохали визнати договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 26.06.2015 р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, недійсним та вважати його удаваним правочином, який приховав придбання ОСОБА_4 житлового будинку для свого власного проживання та використання на свої власні кошти з подальшою метою збереженням його від розподілу зі своєю колишньою дружиною.

В той же час, в позовній заяві та в судовому засіданні позивачами не вказано підстави недійсності оспорюваного договору купівлі - продажу, встановлені ст. 215 ЦК України.

В матеріалах справи також відсутні належні і допустимі докази удаваності правочину, а саме: про те, що дії сторін договору купівлі - продажу ( ОСОБА_6 і ОСОБА_5.) при оформленні договору купівлі - продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 Глобинського району, були спрямовані для приховання будь - якого іншого правочину, який насправді вони вчинили.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Посилання позивачів та їх представника в судовому засіданні на придбання будинку по АДРЕСА_1 за спільні сумісні кошти подружжя ОСОБА_4 не спростовують висновків суду та не є підставою для визнання недійсним договору купівлі - продажу будинку, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, у відповідності до вимог ст. 215 ЦК України.

Безпідставними також є посилання позивачів в позовній заяві на той факт, що спірний будинок був проданий без земельної ділянки, на якій він знаходиться та на те, що договір купівлі - продажу всупереч вимог законодавства був посвідчений нотаріусом іншого нотаріального округу з наступних підстав.

Так, як встановлено в судовому засіданні, 26.06.2015 року ( в день укладення договору купівлі - продажу будинку), між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_5 було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» посвідчення правочинів щодо відчуження житлового будинку, земельної ділянки провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. В даному випадку покупець ОСОБА_5 зареєстрована на території Гадяцького району Полтавської області, яка входить в межі Гадяцього районного нотаріального округу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір купівлі - продажу від 26.06.2015 року житлового будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) є укладеним на умовах та в порядку, визначеному чинним законодавством України, з дотриманням принципу свободи договору, а також встановлених законом вимог щодо форми та змісту, а тому відсутні будь-які законні підстави для визнання його недійсними.

Пояснення позивачів та свідків з приводу того, що ОСОБА_5 не проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1, а в цьому будинку фактично проживає ОСОБА_4 не спростовують факту придбання будинку ОСОБА_5, оскільки укладення договору купівлі - продажу та набуття права власності на житловий будинок не пов'язується з обов'язком власника проживати у ньому.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина 1 та 2 статті 319 ЦК України).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна вимога про визнання угоди про купівлю - продаж житлового будинку АДРЕСА_1 від 26.06.2015 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 недійсною та вважати її удаваним правочином, який приховав придбання ОСОБА_4 житлового будинку для свого власного проживання та використання на свої власні кошти з подальшою метою збереженням його від розподілу зі своєю колишньою дружиною не є обґрунтованою, а тому у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням вказаної норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України у справах № 6-119цс14 та № 6-110 цс14.

Між тим, позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 не доведено, що вчиненням оспорюваного ними правочину, стороною якого вони не є, безпосередньо порушено їхні права чи законні інтереси.

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Із змісту норм глави 24 книги розділу І книги третьої ЦК України, слідує висновок, що підстави (способи) виникнення права власності поділяються на первинні та похідні

Зокрема, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В той же час, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в позовній заяві прохають визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на буд. АДРЕСА_1 по 1/3 частині за кожним, а всього 2/3 частини домоволодіння, в той же час взагалі не зазначають підстави набуття ними права власності на частину вказаного домоволодіння.

Верховним Судом України у ряді постанов, зокрема: постанові від 24 червня 2015 року (справа № 6-318цс15); постанові від 18 листопада 2015 року (справа № 1858цс15) викладена правова позиція, у якій Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

При цьому, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Оскільки, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в позовній заяві не зазначили та суду не надали доказів, що підтверджують підстави набуття у них права власності за кожним по 1/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, то позов в цій частині не підлягає задоволенню. Таким чином, із урахуванням правової позиції, викладеної у Постанові № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із недоведеністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, в зв'язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачами витрати по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Ч.ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України передбачено , що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідачем ОСОБА_4 надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми понесених ним судових витрат, проте належних та допустимих доказів здійснення вказаних витрат не додав, в зв'язку з чим вказані витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 235, 655, 657 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 76-81, 141, 223, 263-265 ЦПК України , суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Мозоліївка Глобинського району Полтавської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки с. Пронозівка Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця с. Набережне Глобинського району Полтавської області, з залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_9, ОСОБА_10, приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Ніни Миколаївни, про визнання угоди недійсною та визнання права власності на частину домоволодіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області.

Суддя Т. В. Левицька