Постанова

Іменем України

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 676/7305/15-ц

провадження № 61-230св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Орининська сільська рада Кам'янець-Подільського району Хмельницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області у складі головуючого судді - Семенюк В. В. від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді - Гринчука Р. С., суддів: Костенка А. М., Грох Л. М. від 10 листопада 2016 року.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Орининської сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області про скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що її звільнення за прогул було проведено відповідачем незаконно, оскільки порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, її не ознайомлено з розпорядженням про звільнення, його копії їй не видавались, письмове пояснення не відбиралось. Лише 20 листопада 2015 року вона ознайомилась із розпорядженням від 28 жовтня 2015 року № 30 про звільнення. Причини звільнення, наведені у розпорядженні, не відповідають дійсності, оскільки 26, 27, 28 жовтня 2015 року вона працювала на роботі, а 29 жовтня 2015 року у зв'язку із поганим самопочуттям, попередила у телефонному режимі касира та бухгалтера, що іде на лікарняний. 08 листопада 2015 року після виходу із лікарняного, вона дізналась про те, що її звільнено. Лікарняний до оплати не надавала, трудову книжку отримала пізніше в листопаді місяці. Після виходу із лікарняного 08 листопада 2015 року її було допущено до роботи на декілька днів.

З урахуванням наведеного просила суд, скасувати розпорядження Орининського сільського голови від 28 жовтня 2015 року № 30 про звільнення згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України, поновити її на посаді сторожа та стягнути з Орининської сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 056,32 грн.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у справі, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки установлено факт відсутності позивача на робочому місці без поважних причин протягом п'яти годин - 26 жовтня 2015 року та протягом двох днів 27 і 28 жовтня 2015 року, у зв'язку з чим її звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є законним.

Крім того, звільнення позивача було проведено сільським головою за погодженням з профгрупою Орининської сільської ради, до членів якої входять усі працівники ради.

06 грудня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

19 жовтня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

18 грудня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до Орининської сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області про скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано до Верховного Суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що відповідачем було порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення.

Крім того, судами не надано оцінку тому факту, що відповідач при обранні такого виду стягнення, як звільнення, який є крайньою мірою відповідальності працівника, не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також попередню роботу працівника.

Також судами не було враховано, що у своїх показах свідок ОСОБА_5 зазначила, що трудову книжку ОСОБА_3 було вручено лише 12 листопада 2015 року, а з розпорядженням про звільнення її не ознайомлювали.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом установлено, що на підставі розпорядження від 01 вересня 2010 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду сторожа сільської ради на 0,5 ставки, а на опалювальний період з 15 жовтня по 15 квітня на 1,0 ставки.

Відповідно до розпорядження від 28 жовтня 2015 року № 30 ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади 28 жовтня 2015 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, а саме, відсутність на роботі протягом робочого дня 5 год. без поважних причин 26 жовтня 2015 року та відсутність на роботі без поважних причин 27, 28 жовтня 2015 року.

Згідно з табелем обліку робочого часу працівників сільської ради в жовтні 2015 року ОСОБА_3 27 та 28 жовтня 2015 року була відсутня на робочому місці протягом усього робочого дня.

Звільнення відбулося на підставі актів: від 26 жовтня 2015 року № 1, від 27 жовтня 2015 року № 2, від 28 жовтня 2015 року № 3 в яких комісією в складі працівників Орининської сільської ради зафіксовано факти відсутності працівника на роботі без поважних причин у вказані дні.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що 27 та 28 жовтня 2015 року працівник Орининської сільської ради, сторож ОСОБА_3, була відсутня на роботі без поважних причин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що її звільнення на підставі пункту четвертої 4 першої статті 40 КЗпП України є законним.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника; стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Доводи касаційної скарги, що відповідач при звільненні не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду не можуть бути підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки внаслідок вчиненого порушення ОСОБА_3, яка протягом двох днів не виходила на роботу в опалювальний період, її посадові обов'язки виконували інші працівники сільської ради, що враховано судами під час розгляду справи.

Крім того, відповідно до вимог частин першої, другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Посилання ОСОБА_3 як на підставу для скасування судових рішень на те, що їй в день звільнення не було видано трудову книжку є необґрунтованими, оскільки несвоєчасне виконання роботодавцем такого обов'язку покладає на нього відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, і не може бути підставою для поновлення її на роботі.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року, оскільки зазначені судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат