РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі - Ніколайчук А.В., за участю позивача та представникаа відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ДП Радгосп «Лісовогринівецький» про визнання недійсним державного акту

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що вмежах с. Лісові Гринівці знаходиться земельна ділянка площею 2,20 га під назвою урочище Козярки. У зв'язку з тим, що дана земельна ділянка пустує, позивач з травня 2015р. по березень 2018р. відкрито нею користувався, а саме косив траву для задоволення власних потреб.

У березні 2018р. ДП Радгоспом «Лісовогринівецький» було зорано дану земельну ділянку, цим самим порушивши права позивача на користування нею. 13.03.2018р. позивач звернувся до директора ДП Радгосп «Лісовогринівецький» ОСОБА_3 з листом, в якому просив надати йому інформацію та копію документів, які підтверджують законність їхнього права користування даною земельною ділянкою. 21 березня 2018р. отримав відповідь на його лист з роз'ясненням на підставі чого ДП Радгосп «Лісовогринівецький» використовує дану земельну ділянку. Також, позивачу надано копію державного акту на вічне користування землею колгоспами №536253.

Однак позивач вважає, що даний акт на вічне користування землею колгоспами № 536253 є незаконним та порушує його особисті немайнові права, у зв'язку із цим звернувся до суду.

Ухвалою суду 05.09.2018 року відкрито провадження та призначено у справі підготовче засідання. 04.10.2018 року до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач не визнає позовні вимоги. 07.11.2018 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання з'явилася, заперечила проти позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 вересня 1951 року сільськогосподарській артілі (колгоспу) «Перемога» села Лісових Гринівців Ружичнянського району Камянець-Подільської області УРСР було передано в безплатне і безстрокове користування, тобто довічно, земля в кількості 2628,2 га, що підтверджується Державним актом на вічне користування землею колгоспами № 536253.

29.04.1957 року на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Перемога» с. Л. Гринівці та с. Скаржниці про створення на базі колгоспу «Перемога» радгоспу лікарських рослин та постанови Хмельницького бюро обкому КП України та облвиконкому від 29.04.1957 р. «Про перехід колгоспу в радгосп Міністерства охорони здоровя» було створено радгосп лікарських рослин.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 р. № 380 «Про збільшення виробництва лікарської рослинної сировини і препаратів з неї» спеціалізовані радгоспи по вирощуванню лікарських рослин передані Українському державно-акціонерному консорціуму "Укрфітотерапія".

27.05.1993 р. розпорядженням представника Президента України радгосп лікарських рослин перереєстровано на радгосп «Лісовогринівецький».

Відповідно до Розпорядження KM України № 158-р від 13.04.07р. Радгосп «Лісовогринівецький» віднесено до сфери управління Мінагрополітики.

Оскільки радгосп «Лісовогринівецький» є правонаступником колгоспу «Перемога» та радгоспу лікарських рослин, до нього перейшло право користування земельною ділянкою, якою користувались підприємства-попередники, в межах відповідно до державного акту на вічне користування землею колгоспами № 536253.

Норма ст.125 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує вже діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року. Оскільки, відповідно до абз.2 п.5 Постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української PCP» - громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до ч.З ст.15 ЗК УРСР - земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2005р. у справі № 1-17/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України, Конституційний Суд України дійшов висновків про те, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою, а в п.5.6. цього Рішення Конституційний Суд України встановив, що є підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.16 ЗК УРСР 1970 р. надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки.

Відповідно до ст.144 ЗК УРСР 1970 р. (введено в дію з 01.01.1971 р.) та ст. 80 ЗК УРСР .990 р. (введено в дію з 15.03.1991 р.) землями запасу визнаються всі землі, не передані у власність або не надані у постійне (безстрокове або довгострокове за ЗК УРСР 1970 р.) користування. До них належать також землі, право власності або користування якими припинено відповідно до статей 27 і 28 цього Кодексу (припинення права користування землею). Цю ж вимогу містить Постанова ВР УРСР Про земельну реформу. А, отже, однією з обовязкових ознак земель запасу є беззаперечне припинення права постійного користування ними попередніми користувачами.

Згідно норм ст.4 ЗК УРСР 1990 p. землі сільськогосподарських науково-дослідних установ і навчальних закладів та їх дослідних господарств, учбових господарств навчальних закладів, державних сортовипробувальних станцій і сортодільниць, елітно-насінницьких і насінницьких господарств, племінних заводів, племінних радгоспів і конезаводів, господарств по вирощуванню хмелю, ефіроолійних, лікарських рослин, фруктів і винограду не можуть передаватись у колективну та приватну власність, а залишаються в державній власності виключно для зазначених цілей.

Відповідно до ч.І ст.24 ЗК України державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Суд вважає, що вищевказані документи та докази, ні право користування артілі Перемога, ні право користування радгоспу лікарських рослин та Радгоспу «Лісовогринівецький» земельними ділянками не припинено тому не могла визначатись подальша доля земель, які знаходились в постійному користуванні колгоспу Перемога, а в подальшому радгоспу лікарських рослин та Радгоспу «Лісовогринівецький».

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом ч.5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені статтею 141 ЗК України.

Пояснення позивача, ДП Радгосп «Лісовогринівецький» неправомірно користується землею, не мають істотного значення у справі, оскільки на час видачі державного акту на вічне користування землею колгоспами № 536253, радгосп повністю володів правом щодо спірної ділянки, а відтак це не призвело і не могло призвести до порушення прав чи інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Показання представника позивача про право на спірну земельну ділянку не знайшли підтвердження у судовому засіданні та спростовуються дослідженими доказами у судовому засіданні.

Зважаючи на викладене суд вважає, що позивачем не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів щодо порушення його прав, не встановлено порушення таких прав і у судовому засіданні тому позов є необґрунтований та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ДП Радгосп «Лісовогринівецький» про визнання недійсним державного акту відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 17 грудня 2018 року.

Суддя С. Стефанишин