Єдиний унікальний номер 243/6964/17 Номер провадження 22-ц/775/183/2018
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 243/6964/17 за позовом Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року (суддя Мірошниченко Л.Є., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Слов'янську Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року Комунальне підприємство Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 25 травня 2016 року представниками КП Словянської міської ради «Словміськводоканал» було виявлено самовільне підключення до систем централізованого комунального водопостачання нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: м. Слов'янськ вул. вул. Ломоносова, 9, яке належить відповідачу ОСОБА_5, про що комісією було складено відповідний акт. Згідно розрахунку витрат води, який проведено на підставі положень пунктів 3.3 і 3.4. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 року №190 боржнику ОСОБА_5 нарахована заборгованість у розмірі 21 495,95 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року в задоволенні позову КП Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» відмовлено.

Позивачем на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на момент спірних відносин, тобто 25.05.2016 року власником нежитлової будівлі, магазину-кафе, що знаходиться за адресою Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Ломоносова, 9, на земельній ділянці загальною площею 0,0342 га, був відповідач у справі ОСОБА_5, що обєктивно узгоджується і з іншими доказами у справі, тому вона як власник повинна відшкодувати витрати.

Представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_5 повідомлена про час та місце розгляду справи судовою повісткою, направленою рекомендованим поштовим повідомленням. Від неї та її представника ОСОБА_6 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з частиною 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що актом, який складено 25 травня 2016 року представниками КП Словянської міської ради «Словміськводоканал» в присутності власника ОСОБА_5 та орендаря фізичної особи підприємця ОСОБА_7, зафіксований факт самовільного підключення до систем централізованого комунального водопостачання питної води діаметром 20 мм в нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Слов'янськ вул. Ломоносова, 9.

Згідно зазначеного акту, договір про надання послуг по водопостачанню з власником нежитлового приміщення ОСОБА_5 не укладався. Бригадою АВР проведено відключення нежитлового приміщення від системи централізованого водопостачання.

Відповідно до розрахунку безоблікового водокористування від 26.05.2016 № 1090/09, який проведено інженером служби реалізації КП Словянської міської ради «Словміськводоканал» ОСОБА_3 на підставі акту від 25.05.2016, та положень пунктів 3.2., 3.3., 3.4. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 року №190 вартість витрат води складає 21 495,96 грн.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13 червня 2017 року відповідач ОСОБА_5 передала у власність (продала), а покупці ОСОБА_8 і ОСОБА_9 прийняли у власність (купили) у спільну часткову приватну власність у рівних долях кожний нежитлову будівлю, магазин-кафе, що знаходиться за адресою Донецька область м. Словянськ, вул. Ломоносова, буд.9, що розміщується на земельній ділянці загальною площею 0.0342 га. Зазначене нерухоме майно належало ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24 листопада 2006 року.

01 січня 2016 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_10 був укладений договір оренди нежитлової будівлі, магазину-кафе, що розташований: м. Словянськ, вул. Ломоносова, буд.9, строком дії до 31.12.2016.

Згідно п. 2.1. орендодавець ОСОБА_5 взяла на себе зобовязання передати, а орендар ОСОБА_10 прийняти у тимчасове користування зазначену нежитлову будівлю, магазин-кафе для використання в своїх цілях після підписання договору. Згідно пункту 2.4. договору оренди від 01.01.2016 орендар зобовязаний самостійно укласти договори з усіма міськими комунальними службами , у тому числі з енергозбутом з метою забезпечення утримання приміщень в належному стані.

Згідно акту прийому-передачі від 01.01.2016 ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_10 прийняв нежитлові приміщення, загальною площею 133,7 кв. м, які розташовані: м. Словянськ, вул. Ломоносова, буд. 9; технічний стан нежитлових приміщень задовільний та дозволяє використовувати їх за призначенням.

На момент встановлення факту підключення та безоблікового користування міською водою без договірних відносин до магазину-кафе (25 травня 2016 року), що розташований: м. Словянськ, вул. Ломоносова, буд. 9, який належить ОСОБА_5, зазначене нежитлове приміщення було передане в оренду ОСОБА_10

Після укладання договору оренди 01.01.2016 нежитлових приміщень, орендар ОСОБА_10 не звертався до КП Словянської міської ради «Словміськводоканал» стосовно вирішення питання, чи на законних підставах здійснюється водопостачання та водовідведення до нежитлових приміщень, договору на водопостачання та водовідведення не укладав.

29 березня 2017 року ОСОБА_10 помер.

На момент проведення обстеження водопровідних мереж 25 травня 2016 року, до переліку абонентів працівниками КП Словянської міської ради «Словміськводоканал» власник нежитлових приміщень, які розташовані: м. Словянськ, вул. Ломоносова, буд.9 ОСОБА_5 та орендар зазначених приміщень ОСОБА_7, до централізованої системи водопостачання належним чином не підключені, технічні умови для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення не замовляли та не отримували.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично ОСОБА_7 отримував послуги з водопостачання та водовідведення шляхом самовільного приєднання до водопровідних мереж КП «Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» у нежилому приміщенні, що належало на праві власності ОСОБА_5, проте він не звертався до надавача послуг централізованого водопостачання та водовідведення стосовно надання згоди та здійснення підключення до системи централізованого водопостачання.

Враховуючи, що умовами договору оренди на орендаря покладався обовязок укласти договір з комунальним підприємством на водопостачання до нежитлових приміщень та водовідведення, такий договір не було укладено, а факт безоблікового водокористування був зафіксований під час дії договору оренди нежитлових приміщень, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідальність за порушення Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення несе орендар, а тому вважав необгрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за несанкціоноване підключення до системи комунального водопостачання та водовідведення з власника нежитлових приміщень ОСОБА_5

З вказаними висновками суду не можна погодитися, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 316 та частиною першою статті 317 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з договору купівлі-продажу від 30 червня 2017 року та пояснень відповідача (а. с. 22 24, 29), відповідач була власником вказаної нежитлової будівлі, магазину-кафе на підставі договору купівлі-продажу від 24 листопада 2006 року, тобто в період з 24 листопада 2006 року по 30 червня 2017 року. Дана обставина визнається відповідачем та сторонами не оспорюється.

Як передбачено частинами 1, 2, 4 статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує.

Виходячи зі змісту ст. 319 ЦК України, зокрема, п. 4 наведеної норми, набуття права власності на певне майно породжує виникнення не тільки прав, а й обов'язків щодо його належного утримання та експлуатації.

В своїх заперечення відповідач посилалася на те, що на підставі договору оренди з 01 січня 2016 року приміщенням користувався фізична особа-підприємець ОСОБА_7 на підставі договору оренди та акту прийому-передачі від 01.01.2016 року (а. с. 27 - 28), який зобовязаний був укласти договори з усіма міськими комунальними службами.

Зважаючи на викладене, за самовільне підключення до системи водопостачання їй не було відомо, тому відповідальність за безоблікове споживання води повинен нести орендар як споживач послуг.

Відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно пункту 1 частини 3 ст. 20 цього закону споживач зобов'язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на частину 2 ст. 23 Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV щодо прав власника тримати на балансі та управляти належним йому майном та доручати повністю або частково розпоряджатися та управляти належним йому майном відповідно до закону та договору балансоутримувачу або управителю.

Проте дана норма не відноситься до обставин укладення договору оренди приміщення, що належала відповідачу.

Посилання на відсутність вини відповідача не приймаються до уваги, оскільки, як вже зазначалося, відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує (рівно, як і зобов'язують інші речові права щодо майна, як це має місце у даному випадку), а в силу ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів вважає, що судом достовірно не встановлена обставина самовільного підключення до діючих систем централізованого водопостачання саме ОСОБА_7, оскільки останній помер 29 березня 2017, тобто до звернення позивача з даним позовом до суду. (а. с. 31)

На вину орендаря посилається у своїх запереченнях на позов сама відповідач.

Проте, відповідно до частин 1 - 3 статті 12 ЦПК України (аналогічна за змістом норма містить ст. 10 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року, що діяв на момент розгляду справи) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно ст. 57 ЦПК України від 18.03.2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, таке питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Проте судом і рішенні не наведено, з яких підстав він дійшов до висновку, що мали місце обставини, якими обґрунтовувалися заперечення відповідача, та якими доказами вони підтверджуються.

Лише та обставина, що порушення було виявлене під час дії договору оренди сама по собі не може свідчити про те, що самовільне підключення до мережі водопостачання у приміщення, власником якої бала відповідач, не є доказом вини орендаря.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що самовільне приєднання об'єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та без облікове водокористування мало місце з вини відповідача, яки на момент встановлення порушення була власником приміщення.

Відповідно до абзацу першого та восьмого частини першої статті та абзацу першого та другого частини другої статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10 січня 2002 року № 2918-III споживачі питної води, послуг з питного водопостачання та водовідведення мають право на підключення в установленому порядку до централізованого водопостачання та водовідведення; споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Як зазначено у п. 4.1 та п. 4.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови. Форма технічних умов наведена в додатку 1 до цих Правил.

Для одержання технічних умов замовник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення подає до виробника таких послуг:

заяву;

опитувальний лист за формою згідно з додатком 2;

ситуаційний план з визначенням місця розташування земельної ділянки на відповідній території.

Технічні умови мають містити графічний матеріал із нанесенням відповідних інженерних мереж та місць приєднання до них об'єкта будівництва.

Виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення видає замовнику технічні умови згідно з поданою заявою протягом десяти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви з урахуванням потужностей споруд та пропускної спроможності мереж систем централізованого водопостачання та водовідведення, із зазначенням умов для проектування вводу: місця приєднання, місця розташування водомірного вузла, умов для влаштування проміжного резервуара і насосів - підвищувачів тиску.

Забороняється будь-яке самовільне приєднання об'єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів).

Пунктами 3.2 - 3.4 цих Правил встановлено, що водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними. (п. 3.2) У разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. (п. 3.3) Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць. (п. 3.4)

Розрахунок за безоблікове водокористування зроблений позивачем відповідно до вказаних норма правил та сума витрат води визначена у розмірі 21 495,96 грн.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути вартість витрат за безоблікове споживання води у сумі 21 495,96 грн.

Задовольняючи позов, апеляційний суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору, повязані з поданням позовної заяви 1 600 грн. та з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції 2 400 грн., а всього 4 000 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» вартість витрат за безоблікове споживання води у сумі 21 495 (двадцять одну тисячу чотириста девятсот пять) грн. 96 коп. та понесені судові витрати у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: О.В. Агєєв

ОСОБА_11

Повний текс постанови виготовлено 18.01.2018 року.