РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЄК-СОНОРА», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Олександрівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зняття арешту з нерухомого майна,суд,

ВСТАНОВИВ:

До Василівського районного суду Запорізької області звернулася ОСОБА_1 із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЄК-СОНОРА» про зняття арешту з нерухомого майна.У позові позивачка зазначає, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовтневого району м. Запоріжжя від 02 листопада 2005 року накладено арешт, на все майно, що належить ОСОБА_4 06 травня 2008 року Жовтневий відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Підставою для повернення виконавчого документа вказано п.4 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, стягувач не з'явився для отримання описаного та арештованого майна. Боржником у виконавчому провадженні був ОСОБА_4. 20 січня 2012 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (боржник у виконавчому провадженні) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка дізналася, що на садовий будинок накладено арешт постановою державного виконавця від 02 листопада 2005 року. ОСОБА_1 звернулася до Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя із заявою про зняття арешту з майна померлого чоловіка. Листом від 09 серпня 2017 року начальник Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя повідомила, що виконавче провадження завершено за нормою, що не передбачає скасування заходів примусового виконання рішення. Відтак, із посиланням на норму ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», позивачці рекомендовано звернутися до суду. Арешт майна боржника носить тимчасовий характер та застосовується до боржника при виконанні судових рішень в межах виконавчого провадження. В зв'язку з тим, що виконавче провадження завершене та повернуто виконавчий документ стягувачу, а відновлення провадження вже неможливе через пропуск стягувачем строку для повторного пред'явлення виконавчого документу до виконання то відсутні підстави для збереження примусових заходів впливу на боржника, яким є арешт майна.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд скасувати арешт майна, накладений постановою державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя АА 944794 від 02 листопада 2005 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася.

Представник позивачки адвокат Габуєв Г.Ю. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЄК-СОНОРА» повторно у судове засідання не з`явився.

Третя особа, представник Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, також у судове засідання не з`явився.

Вивчивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовтневого району м. Запоріжжя від 02 листопада 2005 року накладено арешт, на все майно, що належить ОСОБА_4

06 травня 2008 року Жовтневий відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Підставою для повернення виконавчого документа вказано п.4 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, стягувач не з'явився для отримання описаного та арештованого майна. Боржником у виконавчому провадженні був ОСОБА_4. Стягувач - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЄК-СОНОРА»

20 січня 2012 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (боржник у виконавчому провадженні) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка дізналася, що на садовий будинок, що розташований у садівничому товаристві «Приморський» Приморської сільради Василівського району Запорізької області, накладено арешт постановою державного виконавця від 02 листопада 2005 року.

ОСОБА_1 звернулася до Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя із заявою про зняття арешту з майна померлого чоловіка.

Листом від 09 серпня 2017 року начальник Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя повідомила, що виконавче провадження завершено за нормою, що не передбачає скасування заходів примусового виконання рішення. Відтак, із посиланням на норму ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», позивачці рекомендовано звернутися до суду.

Арешт майна боржника носить тимчасовий характер та застосовується до боржника при виконанні судових рішень в межах виконавчого провадження. В зв'язку з тим, що виконавче провадження завершене та повернуто виконавчий документ стягувачу, а відновлення провадження вже неможливе через пропуск стягувачем строку для повторного пред'явлення виконавчого документу до виконання то відсутні підстави для збереження примусових заходів впливу на боржника, яким є арешт майна.

Згідно ст.ст.319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.

А тому, підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_4 на даний час немає, таким чином вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями ст.ст. 263-265 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати арешт майна, що належить ОСОБА_4, накладений постановою державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя АА 944794 від 02 листопада 2005 року.

Відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик