Ухвала

19 січня 2018 року

м. Київ

справа № 357/11232/14-ц

провадження № 61-2089зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув заяву ОСОБА_4, подану відповідно до положень статей 354, 355 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ нежитлового приміщення в натурі,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_5 задоволено. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4 на Ѕ частку нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 527,3 кв. м, що належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 25 січня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої міської державної нотаріальної контори та зареєстрованої в реєстрі за № 2-265. Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 527,3 кв м. Кошти у сумі 1 088 428 грн, що знаходяться на депозитному рахунку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області згідно ухвал від 11 вересня 2014 року та 09 червня 2015 року, та платіжного доручення від 23 червня 2015 року, стягнуто на користь ОСОБА_4 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, що перебуває в спільній частковій власності, відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ нежитлового приміщення в натурі, як об'єкт права спільної часткової власності, задоволено. Виділено ОСОБА_4 в натурі Ѕ частку нежитлового приміщення, а саме: частину торгового залу № 1 площе. 30,3 кв м; торговий зал № 2 площею 49,0 кв м; службове приміщення № 3 площею 7,7 кв м, коридор № 4 площею 12, 6 кв м; коридор № 5 площею 2,9 кв м; підсобне приміщення № 8 площею 2.0 кв м; частина коридору № 9 площею 2,84 кв м; коридор № 10 площею 5,6 кв м; службове приміщення № 12 площею 29,3 кв м; службове приміщення № 13 площею 61,40 кв м; санвузол № 14 площею 1,90 кв м; всього по першому поверху - 205,54 кв м; у підвалі: частина підсобного приміщення № Х площею 3.10 кв м; коридор № У1 площею 6,20 кв м; підсобне приміщення № 1Х площею 13,7 кв м; коридор № У11 площею 6,10 кв м; підсобне приміщення № Х111 площею 8,40 кв м; всього по підвалу - 58,4 кв м. Загальна площа відокремленого нежитлового приміщення становитиме 263,94 кв м по АДРЕСА_2 Визнано за ОСОБА_4 право власності на вищезазначене нежитлове приміщення загальною площею 263,94 кв м по АДРЕСА_2 Припинено право спільної часткової власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 527,3 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстровано на ОСОБА_4 (Ѕ частки) та ОСОБА_5 (Ѕ частки).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року скасовано рішення апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року та залишено в силі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року.

12 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року, вказуючи на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статей 364, 367 ЦК України, порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Андрій Руденко проти України» від 21 грудня 2010 року. Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 359/4886/15-ц, заявник вказує, що ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року не відповідає висновкам Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

04 січня 2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року передано до Верховного Суду.

Перевіривши заяву з доданими документами, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями статті 355 ЦПК України (у редакції від 12 лютого 2015 року) заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; 2) неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; 4) невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із тексту поданої заяви про перегляд судового рішення вбачається, що заявник просить переглянути ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального правата з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом.

За правилами частини другої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 355 цього Кодексу, подається не пізніше одного місяця з дня, коли особі, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, стало або мало стати відомо про набуття цим рішенням статусу остаточного, при цьому, копія такого рішення міжнародної судової установи має бути додана до матеріалів заяви (пункт 5 частини першої статті 358 ЦПК України).

Разом з тим, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Андрій Руденко проти України» від 21 грудня 2010 року, на яке посилається заявник, не може бути підставою для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року, оскільки воно постановлено не на користь особи заявника.

Відповідно до вимог частини третьої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подається заява про перегляд, або з дня прийняття постанови Верховного Суду України, на яку здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Судове рішення, про перегляд якого подано заяву ухвалено 13 липня 2016 року.

Строки для подання заяви про перегляд судових рішень, встановлені статтею 356 ЦПК, є процесуальними і можуть бути поновлені з причин, визнаних судом поважними, за клопотанням особи, яка подала відповідну заяву.

Поновлення цих строків з ініціативи суду законом не передбачено.

Річний термін із дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява, є присічним і поновленню не підлягає.

З урахуванням наведеного заява про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року подана з пропуском річного строку, передбаченого частинами першої, третьою статті 356 ЦПК України.

За правилами статті 72 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Ураховуючи те, що заявником пропущений строк звернення до суду із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року, заяву слід залишити без розгляду та повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 72, 355, 356, 360 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції від 12 лютого 2015 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_4, подану відповідно до ст.ст. 354, 355 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року залишити без розгляду.

Заяву про перегляд судового рішення та додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С.Ф. Хопта