Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1048/18 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є,
Є.У.№ 331/6474/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий: Кочеткова І.В.,

судді: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району до ОСОБА_3, третя особа Управління східного офісу держаудитслужби в Запорізькій області про відшкодування коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньопереміщенним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,

за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському (Жовтневому )району на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 надмірно виплачених бюджетних коштів у сумі 5 004,58 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 12 січня 2015 року ОСОБА_3 була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньопереміщенній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У вересні 2016р. Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області було здійснено перевірку правомірності виплати допомоги, за результатами якої було встановлено, що з липня 2015 року щомісячна адресна допомога ОСОБА_3 була призначена помилково, так як останній не працевлаштувався протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги. Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_3 відмовився повернути зайво отримані кошти, просив стягнути їх в судовому порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому просив відмовити позивачеві у задоволенні апеляційної скарги і залишити рішення суду першої інстанції без зміни.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України ( в редакції Закону на час вирішення спору), дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що дані правовідносини фактично є спором про повернення безпідставно набутого майна та регламентуються положеннями ст. 1215 ЦК України, відповідно до яких безпідставно набуті виплати, зокрема і допомога, не підлягають поверненню, оскільки переплата грошової допомоги виникла не у зв'язку із рахунковою помилкою зі сторони позивача та останнім не доведено факт недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 12.01.2015 р. звернувся до відповідача із заявою про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У заяві ОСОБА_3 вказав, що не працює, і зазначені обставини також встановлені копією трудової книжки відповідача.

На період з 12.01.2015р. по 11.03.2015р. УПСЗН Запорізької міської ради ОСОБА_3 як непрацюючій особі призначено допомогу у сумі 442,00 грн. щомісячно, з 12.03.2015 по 11.05.2015 у сумі 221,00 грн. щомісячно.

Судом також встановлено, що з 27.01.2015р. по 14.07.2015р. ОСОБА_3 проходив навчання Запорізькому професійному ліцеї автотранспорту.

З 20.07.2015 р. ОСОБА_3 працевлаштувався на посаду електрогазозварника до ПП «РАДА-СЕРВІЗ».

В той же день відповідач 20.07.2015 звернувся до позивача із заявою про продовження виплати допомоги, вказавши про своє працевлаштування.

Рішенням від 22.07.2015 року ОСОБА_3 на період з 20.07.2015 по 19.01.2016 призначено допомогу переміщеним особам на проживання в розмірі 442,00 грн..

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон) у абз. 1 ч. 1 ст. 1 встановлено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 5 Порядку для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку).

У заяві особи, що звертається до управління зазначаються відомості про всіх членів сім'ї, які претендують на отримання грошової допомоги згідно із цим пунктом постанови, в тому числі і про наявність у будь-кого з членів сім'ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 Порядку для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

П. 11 Порядку передбачено, що уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу.

У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Зі змісту вище викладених правових норм випливає, що відрахування виплаченої надміру суми державної допомоги можливе тільки за умови зловживання з боку отримувача грошової допомоги - подання документів з недостовірними відомостями.

За вимогами ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

У зазначеній нормі права відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». У Кодексі законів про працю України міститься згадка про лічильну помилку при виплаті заробітної плати, що на думку колегії суддів є синонімічним до поняття «рахункова помилка».

У постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 2009 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надається роз'яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем не доведено, що переплата грошової допомоги сталася внаслідок рахункової помилки та що відповідач, набуваючи переплату, діяв недобросовісно.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 протягом двох місяців з дня призначення допомоги вперше з 12.01.2015 проходив навчання, будь-яких недостовірних відомостей до УПСЗН не надавав, грошова допомога йому виплачувалася у період з 12.07.2015 по 30.06.2016 за наявності підстав, передбачених законом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відсутній факт недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які є соціальною виплатою та не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постановах від 2 липня 2014 року (справа 6-91 цс 14) та від 22 січня 2014 року (справа 6-151 цс 13), які і обов'язковими для виконання судами всіх інстанцій.

З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених вимог закону суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Докази та обставини, на які посилається УПСЗН в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374,375,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському (Жовтневому )району залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: