АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1078/15-ц Номер провадження 22-ц/786/85/18Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Дряниці Ю.В.

секретар: Радько О.М.

за участю представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача - Бухонкіна Є.В..

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представників позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу та трьох відсотків річних.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на те, що між ним та банком 23.05.2008 року було укладено договір №20/02-02/09 на вклад «Універсальний» строком на 12 місяців, до 23.05.2009 року, під 25% річних, за умовами якого ОСОБА_5 того ж дня передав до банку 30000,00 дол. США. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 року стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 30000,00 дол. США вкладу по договору, відсотки за договором банківського вкладу в сумі 6716,58 дол. США, 3% річних за час затримки повернення вкладу - 1999,72 дол. США та 5475,00 дол. США пені, а всього стягнуто 44191,30 дол. США. Вказане рішення було виконано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 06.11.2012, а тому вважає, що на його користь підлягають стягненню відсотки за вкладом та 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання до дати фактичного розрахунку, тобто до 05.11.2012 включно.

З урахуванням наведеного прохав стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його користь: суму відсотків по договору на вклад Універсальний №20/02-02/09 від 23.05.2008 року у розмірі 25931,50 дол. США (413718,93 грн. за офіційним курсом НБУ з 14.00 29.01.2015 року ); суму 3% річних від суми боргу у розмірі 552,32 дол. США (8811,87 грн. за офіційним курсом НБУ з 14.00 29.01.2015року); вирішити питання судових витрат (т.1, а.с.2-7).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26.05.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу та трьох відсотків річних від суми боргу, відмовлено (т.1, 75-77).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення відсотків по вкладу та трьох відсотків річних від суми боргу, задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на користь ОСОБА_5 відсотки за вкладом у розмірі 25705,47 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 29 січня 2015 року становить 410011,27 грн. та 3% річних від суми боргу у розмірі 525,20 доларів США, що за курсом національного Банку України станом на 29 січня 2015 року становить 8379,19 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" суму сплаченого судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль» на користь держави (Отримувач УДКСУ у м. Полтаві; Код ; Банк отримувача- Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області; Код банку отримувача 831019; Розрахунковий рахунок 0002; Код класифікації доходів бюджету 22030001) 1827,00 грн. судового збору (т.1, а.с.238-241).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.09.2015 року відмовлено представнику Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль» - Шабановій Марині Іванівні у відкриті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль» про стягнення процентів за договором банківського вкладу та трьох процентів річних (т.1, а.с.267).

Постановою Верховного Суду України від 02.03.2016 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.09.2015 року. рішення апеляційного суду Полтавської області від 28.07.2015 року та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26.05.2015 року, скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с.328-331).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2017 року позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу та трьох відсотків річних, задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 відсотки у розмірі 72,01 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 29.01.2015 року становить 1148,56 (одну тисячу сто сорок вісім гривень 56 коп.) грн..

В іншій частині позову, відмовлено

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 суму сплаченого судового збору у розмірі 11,48 (одинадцять гривень 48 коп.) грн. (т.3, а.с.107-110).

З цим рішенням не погодився представник позивача ОСОБА_2, який, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 по договору на вклад «Універсальний» №20/02-02/09 від 23 травня 2008 року суму відсотків у розмірі 25931,0 дол. США та суму 3% річних від суми боргу у розмірі 552,32 дол. США.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що, згідно п.5.2 договору на вклад «Універсальний» № 20/02/09 від 23.05.2008 року - договір втрачає свою силу за згодою сторін з моменту виплати Банком Вкладнику всієї суми вкладу і відсотків за цим вкладом. При цьому оскільки, суму вкладу Банк виплатив вкладнику ОСОБА_5 тільки 06.11.2012 року (день отримання суми вкладу), а проценти нараховані з 24.05.2009 року по 05.11.2012 року, тобто в період дії строку договору на вклад «Універсальний» №20/02/09 від 23.05.2008 року. З урахуванням наведеного вважає, що місцевим судом зроблено невірний висновок про закінчення терміну дії договору на вклад «Універсальний» №20/02/09 від 23.05.2008 року та зазначає, що до даних правовідносин не можна застосовувати норми ст.1070 ЦК України,

Вважає вимоги позовної заяви про стягнення 3% річних є правомірними, оскільки вказана сума була нарахована в період дії договору на вклад «Універсальний» з 27.03.2012 року по 05.11.2012 року, а тому до даних правовідносин необхідно застосовувати положення ч.2 ст.625 ЦК України.

Зауважує, що рішення Комітету з управління активами та пасивами Банку №7/1 від 01.02.2007 року та рішення КАУП Банку №100302/ЗШ/1 від 02.03.2010 року не є належними доказами на підтвердження розміру діючих відсоткових ставок за вкладами «До запитання», оскільки не містять підписів голів та членів комітету, а їх електронні підписи не підтвердженні належним чином відповідно до чинного законодавства.

Також, вказане рішення місцевого суд від 30 серпня 2017 року в апеляційному порядку оскаржив представник позивача ОСОБА_8 який, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позов ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу та трьох відсотків річних, стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 по договору на вклад «Універсальний» №20/02-02/09 від 23 травня 2008 року суму відсотків у розмірі 25931,0 дол. США та суму 3% річних від суми боргу у розмірі 552,32 дол. США.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 року, у справі № 1620/975/2012 за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення сум вкладу, відсотків, пені та 3% річних, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 08.10.2012 року (провадження №22-ц/1690/3593/2012) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.11.2012 року (справа №6-45755ск12), має приюдиційний характер для вирішення даного спору. При цьому вважає, що оскаржуване рішення не відповідає наведеним вище судовим рішенням, що набрали законної сили.

Зазначає, що надані Банком рішення Комітету з управління активами та пасивами Банку №7/1 від 01.02.2007 року та рішення КУАП Банку №100302/ЗШ/1 від 02.03.2010 року про розмір відсоткових ставок по рахунках фізичних осіб «До запитання», на підставі яких місцевий суд зробив висновок щодо розміру процентів за договором банківського вкладу «Універсальний» №20/02-02/09 від 23.05.2008 року за період з 24.05.2009 року по 25.10.2012 року та частково задовольнив позов ОСОБА_5, є неналежними доказами по справі, оскільки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не підтвердив документально ідентифікацію підписувачів вказаних рішень.

Зауважує, що ст.1070 ЦК України не підлягає застосуванню до даних правовідносинах, оскільки договір банківського поточного рахунку між Банком та ОСОБА_5 не укладався, як і не відкривався банківський (поточний) рахунок.

Також, апелянт посилається на п.5.2 договору на вклад «Універсальний» №20/02-02/09 від 23.05.2008 року, в якому встановлено, що договір втрачає свою силу за згодою сторін з моменту виплати Банком Вкладнику всієї суми вкладу і відсотків за цим вкладом. За таких обставин, вважає, що, згідно ч.1 ст. 631 ЦК України, пункту 3.2.3, 3.2, 5.2 договору на вклад «Універсальний» №20/02-02/09 від 23.05.2008 року, вказаний договір не закінчив свою дію до 06.11.2012 року - день виконання банком рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 року по справі №1620/975/2012.

Окрім того, зауважує, що у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі №6-2861цс16 за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення процентів за договором банківського вкладу та 3% річних за заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.09.2015 року, після якої здійснював новий розгляд суд першої інстанції, заяву відповідача задоволено частково, що об'єктивно зумовлює обов'язок здійснення судом першої інстанції перевірки всіх обставин даної справи.

Вважає, що, оскільки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прострочив виконання грошових зобов'язань щодо повернення вкладу позивачу то його вимога про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми є обґрунтованою та у її задоволенні місцевим судом безпідставно відмовлено.

У судовому засіданні представники позивача доводи, наведені в апеляційних скаргах, підтримали та прохали їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, прохав їх відхилити, а рішення місцевого суду прохав залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 23.05.2008 року між ОСОБА_5 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») було укладено договір №20/02-02/09 на вклад «Універсальний», згідно п.1.1 якого вкладник передав, а Банк прийняв грошові кошти в доларах США на суму 30000,00 строком на 12 місяців до 23.05.2009 року під 25% річних (т.1, а.с.16-17).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 року позов ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення сум вкладу, відсотків, пені та 3% річних від суми боргу задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 в рахунок повернення депозитного вкладу по договору на вклад «Універсальний» №20/02-02/09 від 23.05.2008р. - 30000,00 доларів США вкладу по договору, 6716,58 доларів США - неповернутих відсотків за час дії договору, 1999,72 доларів США - 3% річних за час затримки повернення вкладу, 5475,00 доларів США - пені, а всього стягнуто 44191,30 доларів США (що за офіційним курсом Національного банку України на день вирішення справи еквівалентно 353221,06 грн.).

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 5977,50 грн. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат (т.1, а.с.8-11).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 08.10.2012 року рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 року, залишено без змін (т.1, а.с.12-13).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.11.2012 року у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення сум вкладу, відсотків, пені та 3% річних за касаційною скаргою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 року та на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 08.10.2012 року, відмовлено (т.1, а.с.14).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" виконав у добровільному порядку 26.10.2012 року, перерахувавши на рахунок ОСОБА_5 кошти у сумі 44191,30 дол. США та 5977,50грн. (а.с.41-43).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що після закінчення строку дії договору - 23.05.2009 року, зобов'язання сторін не припинились, а трансформувались в охоронні, до повного виконання його умов, а саме до 26.10.2012 року, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають відсотки за договором №20/02-02/09 на вклад «Універсальний» у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відмовляючи в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання договірного зобов'язання, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутні договірні зобов'язання, а тому положення ст.625 ЦК України не підлягають до застосування.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Згідно п.1.1. договору №20/02-02/09 на вклад «Універсальний» від 23 травня 2008 року, днем закінчення строку дії вкладу є 23 травня 2009 року. При цьому пунктом 5.4 договору визначено, що закінчення строку дії договору є підставою для закриття рахунку вкладника та, відповідно до п.2.4.5 договору - банк не нараховує відсотки після закінчення строку вкладу, визначеного у пункті 1.1 договору, тобто після 23 травня 2009 року. Окрім того, у пункті 6.2 договору зазначено, що строк дії цього договору не продовжується, а після закінчення строку вкладу згідно з пунктом 1.1 сторони можуть укласти новий договір на умовах, що пропонуються банком на момент його укладення.

Також, пунктом 3.4.1 договору передбачено, що вкладник зобов'язаний був чітко дотримуватися умов та положень цього договору. У підпункті 3.2.3 договору визначено, що після закінчення строку договору на вклад позивач повинен був отримати всі належні йому суми коштів за цим договором готівкою або шляхом безготівкового перерахування на його рахунки і таке перерахування мало здійснюватися шляхом оформлення вкладником письмової заяви встановленого зразка.

При цьому місцевим судом установлено та не заперечувалось сторонами, що вкладник не звертався до банку в день закінчення строку дії вкладу з вимогою про повернення вкладу та взагалі не звертався із заявою щодо подовження строку дії вкладу.

З аналізу умов договору №20/02-02/09 на вклад «Універсальний» від 23 травня 2008 року вбачається. що ним не передбачено його автоматичної пролонгації (без додаткового погодження між сторонами) та зміни умов в односторонньому порядку.

Відповідно до вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що, відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у строк, установлений цим договором, а саме 23 травня 2009 року.

Згідно п.2 ч.1 ст.360-7 ЦПК України (в редакції 2004р.) висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Частиною 2 статті 360-7 ЦПК України, визначено, що невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2861цс15, закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому, згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за цим договором після закінчення терміну його дії.

Проте суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, частково задовольнивши позов, положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосував неправильно та дійшов помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором, не врахувавши, що договором не визначено розміру ставки процентів за користування вкладом у разі закінчення терміну його дії. Суд безпідставно не застосував норму статті 1070 ЦК України і не з'ясував, який розмір процентів звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 08.10.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.11.2012 року, стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 в рахунок повернення депозитного вкладу по договору на вклад «Універсальний» №20/02-02/09 від 23.05.2008 - 30000,00 дол. США вкладу по договору, 6716,58 дол.США - неповернутих відсотків за час дії договору, 1999,72 дол. США - 3% річних за час затримки повернення вкладу, 5475,00 дол.США - пені, а всього стягнуто 44191,30 дол.США (т.1, а.с.8-11).

Дане рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" виконав у добровільному порядку 26.10.2012 року, шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_5 коштів у сумі 44191,30 дол. США та 5977,50грн., що підтверджується меморіальними ордерами №1 та №14 від 26.10.2012 року та SWIFTТ-повідомленням від 26 жовтня 2012 року (а.с.41-43).

Доводи апеляційних скарг стосовно того, що, згідно п.5.2 договору банківського вкладу від 23.05.2008 року, договір втрачає свою силу за згодою сторін з моменту виплати Банком Вкладнику всієї суми вкладу і відсотків за цим вкладом, а тому, на їх думку вказаний договір не закінчив свою дію до 06.11.2012 року - день виконання банком рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 року, є безпідставними, оскільки момент сплати Банком суми вкладу, відсотків, пені та 3% річних не може підмінити визначеного договором, а саме його п.1.1, моменту закінчення договору - днем закінчення строку дії вкладу є 23 травня 2009 року. Окрім того, як зазначено вище, ОСОБА_5 не звертався до банку в день закінчення строку дії договору з вимогою про повернення вкладу або із заявою щодо подовження строку дії вкладу.

Окрім того, доводи апелянтів про те, що Банком рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 року було виконано 06.11.2012 року, не заслуговують на увагу, оскільки кошти, стягнуті рішенням суду, відповідачем було добровільно перераховано на рахунок позивача 26.10.2012 року, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, при цьому отримання вказаних коштів ОСОБА_5 06.11.2012 року (т.1, а.с.15), не може спростовувати моменту виконання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» рішення суду.

Аналіз умов договору №20/02-02/09 на вклад «Універсальний» від 23 травня 2008 року свідчить про те, що в ньому не визначено розміру ставки процентів за користування вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за цим договором після закінчення терміну його дії. У зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що в такому разі має бути застосувано положення ч.2 ст.1070 ЦК України, визначивши проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, що також відповідає наведеній вище правовій позиції Верховного Суду України, зробленій у постанові від 02 березня 2016 року по справі №6-2861цс15 (по даній справі).

Так, Рішенням №7/1 Комітету з управління активами та пасивами Банку від 01.02.2007 року «Про зміну розміру граничних відсоткових ставок за поточними рахунками фізичних осіб», встановлено граничні відсоткові ставки за користування тимчасово вільними коштами на поточних рахунках фізичних осіб (окрім карткових) та які визначено для вкладу «До запитання» у розмірі (валюта долар США)- 0,25 % (т.3, а.с.25).

Рішенням №100302/ЗШ/1 Комітету з управління активами та пасивами Банку від 02.03.2010 року «Щодо зміни процентних ставок по вкладах (депозитних) продуктах фізичних осіб», встановлено відсоткові ставки по рахунках фізичних осіб «До запитання» в системах, відмінних від Банкмастер, в розмірі 0,01% у всіх валютах (т.3, а.с.16).

Таким чином, розмір діючих відсоткових ставок за вкладами «До запитання» ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» становив - 0,25% річних за період з 24.05.2009 року по 01.04.2010 року та 0,01% - річних за період з 02.04.2010 року по 25 жовтня 2012 року.

Відповідно до вищевикладеного колегія суддів погоджується з наведеним місцевим судом розрахунком розміру процентів за договором №20/02-02/09 на вклад «Універсальний» від 23 травня 2008 року, а саме: за період з 24.05.2009 року по 25.10.2012 року розмір процентів які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача становить 72,01 дол. США, а тому за період з 24.05.2009 року по 01.04.2010 року відшкодуванню підлягає + 64,31 дол. США процентів по вкладу (30000 дол. США (сума вкладу) х 0,25% річних (відсоткова ставка) х 313 (кількість днів)= 64,31 дол. США); за період з 02.04.2010 року по 25.10.2012 року відшкодуванню підлягають 7,70 дол. США процентів по вкладу (30000 дол. США (сума вкладу) х 0,01% річних (відсоткова ставка) х 938 (кількість днів) = 7,70 дол. США).

Твердження в апеляційних скаргах про те, що рішення Комітету з управління активами та пасивами Банку №7/1 від 01.02.2007 року та рішення КАУП Банку №100302/ЗШ/1 від 02.03.2010 року не є належними доказами на підтвердження розміру діючих відсоткових ставок за вкладами «До запитання», оскільки не містять підписів голів та членів комітету, а їх електронні підписи не підтверджені належним чином відповідно до чинного законодавства, є безпідставними, оскільки вказані рішення були надані представником Банку на виконання вимог ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 27.07.2017 року, при цьому всі надані документи були прошиті на них містились відбитки печатки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з підписом відповідальної особи та штампи «З оригіналом згідно». З урахуванням наведеного, колегія суддів оцінюючи надані докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, вважає їх належними та допустимими доказами на підтвердження розміру діючих відсоткових ставок за вкладами «До запитання». Окрім того, оцінювати вказані рішення КАУП Банку як неналежні докази, у зв'язку з тим, що відповідач не підтвердив документально ідентифікацію підписувачів вказаних рішень, колегія суддів не вважає за можливе, оскільки вони у визначеному законом порядку не визнані недійсними у зв'язку з недодержанням вимог закону при їх вчиненні.

Згідно із частиною другою ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу даної норми вбачається, що, оскільки між сторонами відсутні договірні зобов'язання, то місцевим судом було правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за прострочення виконання договірного зобов'язання.

Посилання в апеляційних скаргах представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на те, що вимоги позовної заяви про стягнення 3% річних є правомірними, оскільки вказана сума була нарахована в період дії договору на вклад «Універсальний» з 27.03.2012 року по 05.11.2012 року, а тому до даних правовідносин необхідно застосувати положення ч.2 ст.625 ЦК України колегією суддів до уваги не приймаються, з огляду на те, що місцевим судом правомірно встановлено, що договір № 20/02-02/09 на вклад «Універсальний» від 23 травня 2008 року припинив свою дію 23 травня 2009 року.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться фактично до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги представників позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2017 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 09.01.2018 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ Ю.В. Дряниця

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун