Справа № 720/1002/17
Провадження № 2/720/186/18
09 січня 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Бурлака В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та визнання осіб такими, що втратили право на частку в майні колишнього колгоспного двору, -
В липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно та визнання осіб такими, що втратили право на частку в майні колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 та на земельну частку (пай) в колгоспі «Тарасівці», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Новоселицькою районною державною адміністрацією Чернівецької області на ім'я спадкодавця. Спадщину як спадкоємець за законом першої черги своєчасно прийняв його син ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті відкрилася спадщина на вказане домоволодіння та земельну частку, яку він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_5. Він як спадкоємець за законом своєчасно прийняв спадщину. Однак, оскільки спадкодавець ОСОБА_6 не отримав при житті правовстановлюючих документів на спадкове майно, він не може оформити на себе право власності на домоволодіння та земельну частку (пай), у зв'язку із чим просив, суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
Крім того, відповідно до обліку Тарасовецької сільської ради станом на 1990-1991 року дане домоволодіння відносилося до категорій колгоспного типу дворів, в якому були зареєстровані та проживали п'ятеро осіб, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Однак, оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вказаному домоволодінні проживали незначний час вони не набули права власності на майно двору. Відповідачі вибули з господарства 21 листопада 1997 року та з того часу свої частки в майні колгоспного двору не витребували, а тому просив визнати відповідачів такими, що втратили право на частку в майні колишнього колгоспного двору.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги.
Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилися без поважних для суду причин. Суд зі згоди позивача та його представника ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до довідки Тарасовецької сільської ради Новоселицького району № 1470 від 22 червня 2017 року станом на 1990-1991 року домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали п'ятеро осіб, а саме голова ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Житловий будинок даного домоволодіння був побудований на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в погосподарській книзі сільської ради із наданням відповідної адресної частини.
Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.
Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року підтвердженням належності будинку служила відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.
У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української СРСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року державна реєстрації нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Інструкція втратила чинність згідно із наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.
Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, введення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим.
Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).
Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.
Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).
До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).
На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.
З довідки Тарасовецької сільської ради Новоселицького району № 2528 від 04 листопада 2010 року вбачається, що ОСОБА_2 була прописана в спірному господарстві з 09 березня 1983 року, інші відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були прописні у вказаному домоволодінні 20 січня 1987 року.
З довідки Тарасовецької сільської ради Новоселицького району № 2526 від 04 листопада 2010 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були виписані із вказаного домоволодінні 21 листопада 1997 року.
Зважаючи на те, що відповідачі після свого вибуття з вказаного домоволодіння більш трьох років підряд не приймали участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору, будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребували по сьогоднішній день, суд вважає, що вони втратили частку в колгоспному дворі даного домоволодіння.
Таким чином, житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння після вибуття з господарства ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належали голові двору ОСОБА_5 та його синові ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності по 1/2 частці за кожним.
Посилання позивача в позові про те, що спірне домоволодіння станом на 15 квітня 1991 року належало до робочих дворів, а тому була власністю тільки ОСОБА_5 є помилковим, оскільки не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи.
Так, відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин щодо існування колгоспного двору, віднесення до певних суспільних груп господарств мало значення для набуття права власності на майно. Встановлювалися суспільні групи господарств відповідно до діючих на той час Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів.
Згідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Суспільна група господарства записувалась у погосподарській книзі станом на 1 січня та 1 червня відповідного року. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім'ї, відносяться до тієї категорії до якої вони перебували до виходу на пенсію.
Станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3, був пенсіонером, досягнувши пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_4, та отримував пенсію колгоспника, що підтверджується його пенсійною справою.
Той факт, що ОСОБА_5 вийшов на пенсію з колгоспу підтверджується тим, що Новоселицькою районною державною адміністрацією Чернівецької області на його ім'я було видано земельну частку (пай) в колгоспі «Тарасівці» (правонаступника колгоспу «Радянський прикордонник»), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, за реєстраційним номером 848.
Протоколом № 2 збору уповноважених колгоспу «Радянський прикордонник» від 11 червня 1986 року ОСОБА_6 був виключений з членів колгоспу.
Дослідженням його трудової книжки з'ясовано, що з 03 лютого 1988 року по 10 серпня 2004 року ОСОБА_6 ніде не працював.
З погосподарської книги Тарасовецької сільської ради за 1986-1990 роки вбачається, що ОСОБА_2 працювала офіціанткою Новоселицького об'єднання громадського харчування.
В той же час, відповідно до довідки Новоселицької районної спілки споживчих товариств № 72 від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_2 працювала офіціанткою Новоселицького об'єднання громадського харчування тільки з грудня 1980 року по червень 1981 року включно.
Відповідно до архівної довідки архівного сектору Новоселицької РДА № 30 від 20 червня 2017 року питання щодо прийому в колгосп «Радянський прикордонник» с. Тарасівці Новоселицького району громадянки ОСОБА_2 за 1982-1991 роки відповідно документів архівного фонду колгоспу «Радянський прикордонник» не розглядалось.
Позивачем не було подано суду доказів того, що з 03 лютого 1988 року по 15 квітня 1991 року хтось з членів колгоспного двору працював, а тому із урахуванням того, що ОСОБА_5 залишався колгоспним пенсіонером, домоволодіння з 01 червня 1988 року по 15 квітня 1991 року відносилось до колгоспних дворів, що правильно було відображено сільською радою в погосподарській книзі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку даного домоволодіння та на земельну частку (пай) в колгоспі «Тарасівці», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Новоселицькою районною державною адміністрацією Чернівецької області на його ім'я, за реєстраційним номером 848.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Спадщину після смерті ОСОБА_5 як спадкоємець за законом першої черги прийняв його син ОСОБА_6, який на час смерті постійно проживав із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Тарасовецької сільської ради Новоселицького району № 1471 від 22 червня 2017 року.
Внаслідок стихійного лиха, що сталось 23-27 липня 2008 року житловий будинок домоволодіння по АДРЕСА_1 був зруйнований.
На час руйнування житлового будинку, домоволодіння в цілому належало проживаючому в ньому ОСОБА_6, а саме 1/2 частка в майні колишнього колгоспного двору та 1/2 частка, яку він успадкував по закону після смерті свого батька ОСОБА_5.
На місце зруйнованого житлового будинку за рахунок державних субвенцій ОСОБА_6 був побудований новий будинок, що підтверджується довідкою Тарасовецької сільської ради Новоселицького району № 1473 від 22 червня 2017 року.
Відповідно до п. 14 Порядку використання у 2008 році субвенцій з державного бюджету обласним бюджетам Вінницької, Івано-Франсківської, Закарпатської, Львівської, Тернопільської та Чернівецької областей, міському бюджету м. Чернівців для ліквідації наслідків стихійного лиха, що сталось 23-27 липня 2008 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 689 від 02 серпня 2008 року, допомога виплачується власнику житлового будинку. У разі смерті власника будинку допомога виплачується до встановлення права власності дієздатним членам сім'ї, які на момент смерті власника будинку були у ньому зареєстровані.
Побудований для ОСОБА_6 будинок був прийнятий в експлуатацію як закінчений будівництвом об'єкт, що підтверджується актом державної приймальної комісії від 29 грудня 2008 року.
В той же час при житті ОСОБА_6 не встиг зареєструвати за собою право власності на збудований житловий будинок, що слідує з довідки Новоселицького КБТІ № 812 від 02 листопада 2010 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.
Після його смерті відкрилася спадщина на все вказане домоволодіння та на земельну частку (пай) в колгоспі «Тарасівці», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Новоселицькою районною державною адміністрацією Чернівецької області на ім'я ОСОБА_5, право на яку він успадкував після смерті свого батька.
З свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 від 15 серпня 1976 року вбачається, що спадкодавець ОСОБА_6 був батьком позивача ОСОБА_1.
Спадщину після смерті ОСОБА_6 як спадкоємець за законом першої черги позивач ОСОБА_1 прийняв своєчасно, звернувшись протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи.
Однак, у зв'язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним зареєстрованих належним чином правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги та своєчасно прийняв спадщину, то право власності на домоволодіння та земельну частку (пай) слід визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6.
На підставі ст.ст. 328, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 126, ЦК УРСР в редакції 1963 року, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, -
Визнати колишніх членів колгоспного двору ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на частку в майні колишнього колгоспного двору домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1.
Визнати право власності ОСОБА_1 на домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера "А", колодязя № 1 та яке розташовано по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_6.
Визнати за ОСОБА_1 право на спадщину на земельну частку (пай) в колгоспі «Тарасівці», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Новоселицькою районною державною адміністрацією Чернівецької області на ім'я ОСОБА_5, за реєстраційним номером 848, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_6.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідачі можуть подати до Новоселицького райсуду заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ляху Г.О.