Справа № 309/2054/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 309/2054/17 на ухвалу від 15 вересня 2017 року судді Хустського районного суду Волощук О.Я. про відмову у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав у частині вимоги про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_1 оскаржила ухвалу судді Хустського районного суду від 15.09.2017, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за вищеназваним позовом у частині вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 На думку апелянта, суддя суду першої інстанції необґрунтовано відмовив у відкритті провадження за вказаною вимогою, оскільки позивач реалізував своє право на предявлення кількох взаємоповязаних вимог. При цьому, позивач управі предявити вимогу про стягнення аліментів за зареєстрованим місцем свого проживання (ст. 110 ч. 1 ЦПК України), а положення частини 3 статті 166 СК України передбачають, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Тобто, питання про аліменти вирішується одночасно з питанням про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, крім того, право вибору між судами, яким може альтернативно бути підсудна така справа, належить позивачу. Просить скасувати ухвалу в частині відмови у відкритті провадження щодо вимоги про позбавлення батьківських прав і призначити справу в цій частині до розгляду.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу справу у відсутність учасників процесу, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

ОСОБА_1 предявила до ОСОБА_2 позов про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі по 5000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 (а.с. 4-6).

Ухвалою судді Хустського районного суду від 15.09.2017 відкрито провадження в справі в частині вимоги про стягнення аліментів і відмовлено у відкритті провадження в справі в частині вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина (а.с. 1).

Відмовляючи у відкритті провадження в справі у частині вимоги позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суддя суду першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 109 ч. 1 ЦПК України (в редакції, що була чинною на час постановлення ухвали), позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, а з наявних матеріалів випливає, що місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1. Приймаючи процесуальне рішення суддя керувався ст.ст. 109, 118, 122, 156 ЦПК України.

Погодитись із таким вирішенням процесуального питання не можна.

За змістом положень ст. 3 ч. 1, ст. 27 ч. 1, ст. 31 ч. 2, ст. 118 ч.ч. 1, 2 ЦПК України у редакції на час ухвалення процесуального рішення, позивач управі обєднати в одній заяві кілька взаємоповязаних вимог з урахуванням, зокрема, характеру спору, підстав його виникнення, доцільності розгляду відповідних вимог в одному провадженні тощо. Аналогічно відповідні питання врегульовані й положеннями ст. 4 ч. 1, ст. 43 ч. 1, ст. 49 ч.ч. 2, 3, ст. 175 ч. 1, ч. 3 п. 4, ст. 188 ч. 1 чинної на час апеляційного розгляду справи редакції ЦПК України. Вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та про позбавлення батька батьківських прав щодо дитини (відповідний спір) виникають із сімейних правовідносин і поза сумнівом повязані між собою. Понад те, норми частини 3 статті 166 СК України прямо передбачають необхідність при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасного прийняття судом рішення про стягнення аліментів на дитину. Тобто, одночасно з вирішенням питання про позбавлення батька батьківських прав щодо дитини вирішується й питання про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

ОСОБА_5 вказала в заяві свою адресу: АДРЕСА_2, адресою відповідача зазначила квартиру АДРЕСА_1.

Окрім установленого частиною 1 статті 109 ЦПК України у відповідній редакції загального правила про підсудність цивільної справи за позовом, предявленим до фізичної особи, суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, положення частини 14 статті 110 ЦПК України передбачають право позивача на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 114 цього Кодексу. ЦПК України передбачає, що позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (ст. 110 ч. 1).

Отже, сама по собі можливість подання позову до відповідного суду за зареєстрованим місцем проживання або перебування відповідача не виключає права позивача подати вищевказаний позов, підсудність якого не є виключною, до Хустського районного суду, юрисдикція якого поширюється на зареєстроване місце проживання позивача. Це процесуальне право позивача не може бути необґрунтовано обмежене.

Відповідно до положень ст. 115 ч. 1, ст. 121 ч. 3 п. 4, ч. 4 ЦПК України у відповідній редакції, у разі порушення правил щодо підсудності справи питання на стадії відкриття провадження в справі вирішується шляхом постановлення ухвали про повернення позовної заяви для подання її позивачем до належного суду. Тим часом, суддя вирішив питання не про повернення заяви, а про відмову у відкритті провадження в справі із посиланням на ст. 122 ЦПК України без вказівки на конкретні норми цієї статті, що передбачають такий процесуальний спосіб вирішення питання у звязку з порушенням правил підсудності справи. Перелік підстав для відмови у відкритті провадження в справі визначений у частині 2 статті 122 ЦПК України і порушення правил підсудності справи до таких підстав не належить. Відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом (ч. 5 ст. 122 ЦПК України).

Таким чином, суддя суду першої інстанції не мав належних підстав для повернення позивачу заяви внаслідок порушення правил підсудності вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, до того ж, всупереч вимогам цивільного процесуального закону вирішив питання не про повернення заяви, а про відмову у відкритті провадження в справі. Тож ухвала судді суду першої інстанції в оскарженій частині є помилковою, постановленою із порушенням норм процесуального права, ухвала порушує права позивача на ефективний судовий захист та по суті є перешкодою для такого захисту.

Відтак, оскільки вирішення процесуальних питань, що випливають із факту предявлення позову, належить до компетенції суду першої інстанції (ст.ст. 107, 118, 122 і ст.ст. 23, 184, 186, 187 відповідних редакцій ЦПК України), апеляцію на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України слід задовольнити частково, ухвалу в оскарженій частині скасувати, справу в частині вирішення питання про відкриття провадження щодо вимоги позову про позбавлення батьківських прав направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 381 ч. 1, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу судді Хустського районного суду від 15 вересня 2017 року в частині відмови у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав щодо вимоги про позбавлення батьківських прав скасувати, справу в частині вирішення питання про відкриття провадження щодо цієї вимоги для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення буде складене 17 січня 2018 року.

Судді