Справа № 161/1922/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/802/193/18 Категорія: 27 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Данилюк В.А., Федонюк С.Ю.,

секретар судового засідання - Галицька І.П.,

з участю представника боржника - ОСОБА_2,

представника стягувача - Петрука І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2018 року головний державний виконавець Ніколайчук Т.В. звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4, мотивуючи його тим, що на примусовому виконанні у Першому відділі ДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист №161/1922/15-ц, виданий 17.11.2017 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3123040 грн. 03 коп. та судових витрат по справі.

11.12.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55340107, яка надіслана сторонам. Також винесено постанову про арешт майна боржника.

З матеріалами виконавчого провадження представник боржника ознайомився 21.12.2017 року, але рішення суду боржником не виконується.

Згідно інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником на праві власності зареєстровано квартиру з гаражем загальною площею 221,10 кв.м, що знаходиться по вул.Є.Коновальця,8а/9 у м.Луцьку.

29.03.2018 року та 07.06.2018 року державним виконавцем здійснювався виїзд за адресою проживання боржника, однак, провести опис іпотечного майна виявилося неможливим, так як двері до квартири були зачинені, а на дзвінки і стукіт у двері квартири ніхто не реагував.

На виклики до державного виконавця боржник не з'являється.

13.04.2018 року представник боржника повторно ознайомився із матеріалами виконавчого провадження.

На запити державного виконавця надійшли відповіді про відсутність будь-якої інформації щодо отримання боржником доходів чи реєстрації місця роботи.

В ході виконавчих дій було встановлено, що у боржника ОСОБА_4 відсутнє будь-яке майно та кошти, крім згаданої квартири та того майна, яке може у ній знаходитися.

Оскільки боржник ОСОБА_4 у добровільному порядку рішення суду не виконав, ухиляється від його виконання та перешкоджає виконанню, на виклики до державного виконавця не з'являється, достовірно знаючи про відкрите виконавче провадження та його примусове виконання, а тому просив вирішити питання про примусове проникнення до житлового приміщення, а саме - квартири з гаражем АДРЕСА_1

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2018 року, виправленою ухвалою цього ж суду від 10.09.2018 року, подання задоволено.

Надано головному державному виконавцю Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Ніколайчуку Т.В. дозвіл на примусове проникнення до квартири з гаражем №9 загальною площею 221,10 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та ухвалити нове судове рішення - про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

У відзивах на апеляційну скаргу стягувач - АТ «ОТП Банк» та державний виконавець (кожен зокрема), посилаючись на безпідставність апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник боржника апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник стягувача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з'явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Крім того, боржник у поданих 14. 12.2018 року письмових поясненнях просить розглядати справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, у тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Аналогічне положення міститься і в статті 311 ЦК України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судом встановлено, що головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Ніколайчуком Т.В. проводяться виконавчі дії у відкритому постановою від 11.12.2017 року виконавчому провадженні №55340107 по примусовому виконанню виконавчого листа №161/1922/15-ц, виданого 17.11.2017 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3123040 грн. 03 коп. та судових витрат по справі (т.3 а.с.92-151).

Постановою головного державного виконавця Першого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області від 11.12.2017 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_4 (т.3 а.с.100).

29.03.2018 року та 07.06.2018 року державним виконавцем здійснювався вихід за адресою проживання боржника для проведення опису майна, однак, здійснити опис виявилося неможливим, так як двері квартири були зачинені, на дзвінки та стукіт ніхто не реагував, про що складено відповідні акти (т.3 а.с.119, 139).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не з'ясовано, о котрій годині державний виконавець виходив за адресою боржника, чи це були робочі години - відхиляються апеляційним судом з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про виконавче провадження виконавчі дії проводяться виконавцем у робочі дні, не раніше шостої і не пізніше двадцять другої години, якщо інше не передбачено цією статтею. Конкретний час проведення виконавчих дій визначається виконавцем.

Згідно з ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Із приєднаних до подання копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що жодного покладеного законом обов'язку боржник ОСОБА_4 не виконав.

Оскільки боржник не повідомив державного виконавця про те, що він працює, не вказав про своє місце роботи, а витребувана державним виконавцем інформація таких даних також не містить, то посилання боржника на вихід державного виконавця до його місця проживання у робочий час є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що боржник взагалі не знав про відкрите виконавче провадження - відхиляються апеляційним судом, оскільки в суді апеляційної інстанції представник боржника ствердила про те, що боржнику було відомо про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, зазначена обставина підтверджується тим, що ОСОБА_7, якого боржник уповноважив нотаріально посвідченою довіреністю представляти його інтереси у тому числі і в органах державної виконавчої служби, ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження 21.12.2017 року та 13.04.2018 року (т.3 а.с.95-97, 125-126).

Суд відхиляє посилання представника боржника ОСОБА_2 на те, що державний виконавець достовірно знав про рід занять та місце роботи боржника, оскільки жодних належних та допустимих доказів щодо цього суду не надано.

Державний виконавець направляв на адресу боржника вимоги про його явку на прийом до державного виконавця, надання переліку документів та надання пояснення щодо невиконання рішення суду (т.3 а.с.120-124, 131-136), однак жодного разу боржник не з'явився.

Посилання в судовому засіданні на те, що на вимоги державного виконавця з'являвся представник боржника ОСОБА_7 - відхиляються апеляційним судом, оскільки жодного разу цей представник у зазначені у виклику дні не з'являвся до державного виконавця та покладені на боржника обов'язки не виконував.

Явка представника боржника до державного виконавця 21.12.2017 року та 13.04.2018 року була зумовлена не виконанням обов'язків боржника, покладених на нього судовим рішенням, а лише з метою ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання копій документів (т.3 а.с.95-97, 125-126).

Посилання боржника на те, що у квартирі проживають ще й інші особи, які не є боржниками по даному виконавчому провадженню і права яких будуть порушені проникненням до житла - відхиляються апеляційним судом, оскільки закон не передбачає будь-яких обмежень для такої дії у разі проживання у цьому житлі, чи користування ним інших осіб.

Оскільки проникнення до житла пов'язане з метою його огляду та необхідності опису чи арешту майна боржника, а не з передачею нерухомого майна на реалізацію, то у зв'язку із користуванням цим житлом неповнолітньої дитини попереднього дозволу органу опіки і піклування для цього не передбачено.

Посилання боржника на порушення судом норм процесуального права через розгляд подання у відсутності державного виконавця - відхиляються апеляційним судом, оскільки не впливає на правильність постановленої ухвали та не порушує будь-яких прав боржника.

Задовольняючи подання головного державного виконавця, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що боржник ОСОБА_4 рішення суду у добровільному порядку не виконує, такі дії боржника призводять до тривалого невиконання виконавчого листа, матеріалами справи підтверджено факт невиконання рішення суду та відсутність у державного виконавця можливості вчиняти виконавчі дії, у зв'язку із чим обґрунтовано задовольнив подання державного виконавця і надав йому дозвіл на примусове проникнення до належної на праві власності боржнику квартири з гаражем АДРЕСА_1

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали, постановленої з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: