Справа № 450/2993/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/1069/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів- Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Львівської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області з цивільним позовом до ОСОБА_4, який в процесі судового розгляду уточнила та просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду заподіяну внаслідок підпалу в розмірі 100 000, 00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01.09.2016 року правоохоронними органами зареєстровану заяву про те, що малолітні діти відповідача здійснили підпал господарської будівлі належної позивачу, внаслідок чого згоріли велосипед, мотоцикл та частково трактор. Перевіркою встановлено, що причиною пожежі стали дитячі пустощі з вогнем. Розмір матеріальної шкоди заподіяної позивачу становить 100 00 грн. 00 коп.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач ОСОБА_3, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення без її участі та участі відповідача, що позбавило їх можливості надати суду пояснення. Зі змісту листа начальника Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НП у Львівській області від 27 вересня 2016 року та висновку інспектора Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НА у Львівській області від 14 вересня 2016 року вбачається, що пожежа, яка мала місце 01 вересня 2016 року була здійснена неповнолітньою дитиною громадянки ОСОБА_4, однак під час проведеної перевірки ознак кримінального правопорушення, передбачених ст. 194 КК України не встановлено. Даний факт має цивільно - правові відносини. Працівниками поліції проведено перевірку, опитано очевидців даної події, покази яких зафіксовано, встановлено винуватця. Повідомляє, що вона є власником господарства, де відбулась пожежа, все знищене майно належить її сім'ї, окрім пошкодженого трактора, який належить громадянину ОСОБА_5, однак вони взяли його у користування, відповідно відновлювальний ремонт проводити їм.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа апеляційним судом розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Згідно Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається наступне.

З акту про пожежу від 02.09.2016 року вбачається, що 01.09.2016 року о 16 год. 32 хв. в с. Борщовичі по вул. Залужанська, відбулася пожежа ззовні господарської будівлі (дерев'яної, критої шифером) та внаслідок такої знищено господарську будівлю, 4,5 тони сіна, 3 тони соломи, мотоцикл «Панонія», міжкімнатні двері 1 шт., імовірна причина пожежі дитячі пустощі з вогнем.

Згідно довідки, виданої 01.09.2016 року № 9/736 Пустомитівським РВ ГУ ДНС України у Львівській області, імовірна причина пожежі, яка виникла 01.09.2016 року у господарській будівлі ОСОБА_3, в с. Борщовищі, Пустомитівського району, Львівської області дитячі пустощі з вогнем.

З висновку від 14.09.2016 року інспектора ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_6, слідує, що проведеною перевіркою по факту пожежі, яка мала місце 01.09.2017 року за адресою с. Борщовичі, Пустомитівського району, Львівської області, не було встановлено ознак кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України. Даний факт має цивільно-правовий характер.

З листа начальника Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП України у Львівській області ОСОБА_7 від 27.09.2016 року, адресованого ОСОБА_8 вбачається, що пожежа, яка мала місце 01.09.2016 року по підпалу його господарської будівлі була здійснена неповнолітньою дитиною громадянки ОСОБА_4 та згідно акту Пустомитівського РВГУ ДСН України у Львівській причиною пожежі є дитячі пустощі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи в суді першої інстанції, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення справи в суді першої інстанції), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 76 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 12, ч.ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не можеґ рунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже за змістом загальних вимог процесуального права щодо допустимості доказів - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції виніс рішення без її участі, а тому вона була позбавлена можливості подати належні докази, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи.

Представник відповідача був присутнім в судовому засіданні, просив задовольнити уточнені позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував.

Позивачем в апеляційній скарзі надано додаткові докази, а саме копії: реєстраційного посвідчення, договору дарування житлового будинку, свідоцтва про реєстрацію машини (власник РБУ-№1), рахунок №64, кошторис на відновлення сараю, та довідки про доходи та інші документи в підтвердження скрутного матеріального становища позивача та світлини.

Дані докази не можуть бути прийняті та оцінене апеляційним судом, оскільки відповідно до приписів ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Проте, таких виняткових обставин неможливості надання доказів до суду першої інстанції апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, в розумінні вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України факту, з чиєї вини відбулась пожежа господарської будівлі за адресою вул. Залужанська, с. Борщовичі, Пустомитівського району, Львівської області, хто є власником господарської будівлі, кому спричинена майнова шкода в розмінні ст. 1166 ЦК України, крім того не надано доказів, про вартість заподіяної шкоди, а саме вартості майна, яке згоріло під час пожежі.

Отже, порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться лише до переоцінки доказів та до незгоди з рішенням і, відповідно, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Отже, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Всупереч обов'язку доказування позивач не довів обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, вирішив дану справу згідно із законом, а відтак підстав для скасування ухваленого у справі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абзацу 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 15 червня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.