Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 2-2544/10

провадження № 61-1509св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порцелак-Агро» на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2010 року у складі головуючого судді Кононенка С. Д. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року у складі суддів: Бутенко С. Б., Панченка О. О., Прядкіної О. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» (далі - СТОВ «Нива») про зобов'язання укласти договір, посилаючись на те, що 01 червня 2010 року між ним та товариством укладено попередній договір, за умовами якого відповідач зобов'язався не пізніше 20 липня 2010 року укласти із ним договір купівлі-продажу нерухомого майна: критого току № 2 по АДРЕСА_1; зерносховища № 1 по АДРЕСА_2; зерносховища току по АДРЕСА_3. Разом з тим, у встановлений строк договір купівлі-продажу укладено не було.

Посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачем обов'язку укласти з ним основний договір він позбавлений права на придбання вказаного нерухомого майна, ОСОБА_1 просив зобов'язати СТОВ «Нива» укласти з ним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна.

09 серпня 2010 року сторони звернулися до суду із спільною заявою про укладення мирової угоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2010 року спільну заяву ОСОБА_1 та СТОВ «Нива» про укладення мирової угоди задоволено. Визнано мирову угоду, укладену 06 серпня 2010 року між СТОВ «Нива» та ОСОБА_1 на наступних умовах : «З метою добровільного врегулювання спору, на виконання умов попереднього договору від 01 червня 2010 року та взаємних поступок сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива» зобов'язується передати, а ОСОБА_1 погоджується прийняти у власність наступне нерухоме майно: нежитлову будівлю критий тік № 2, загальною площею 723 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову будівлю зерносховище № 1, загальною площею 787,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; нежитлову будівлю зерносховище току, загальною площею 363,8 кв. м, вимощення І, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3. Згідно висновків про вартість майна від 26 липня 2010 року, виконаних НВКП «Тезіс», залишкова вартість нерухомості для відчудження складає : приміщення критого току № 2 45 тис. грн; приміщення зерносховища № 1 - 35 тис. грн; приміщення зерносховища току 15 тис. грн. Договірною вартістю нерухомого майна, зазначеного у пункті 1 цієї Мирової угоди, за згодою сторін, вважається 95 тис. грн, які сплачені ОСОБА_1 в повному обсязі, що підтверджується прибутковим касовим ордером № б/н від 29 липня 2010 року. Даною Мировою угодою сторони у справі остаточно вирішують спір. ОСОБА_1 набуває право власності на зазначене в пункті 1 нерухоме майно після затвердження цієї Мирової угоди Ленінським районним судом м. Полтави та державної реєстрації права власності на нерухоме майно відповідно до норм чинного законодавства України.». Провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що положення мирової угоди стосуються лише правовідносин сторін, які є предметом позову; не суперечать чинному законодавству України, містять всі необхідні умови, щодо яких відсутні заперечення сторін.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порцелак-Агро» (далі - ТОВ «Порцелак-Агро») відхилено, ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2010 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд може постановити ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди лише, якщо визнає її незаконною або такою, що порушує права, свободи або інтереси інших осіб. Посилаючись на те, що умови мирової угоди між ОСОБА_1 та СТОВ «Нива» порушують майнові права ТОВ «Порцелак-Агро», внаслідок чого мирова угода сторін не може бути визнана судом, заявник належних та допустимих доказів не надав і таких обставин не довів. На час посвідчення права власності СТОВ «Нива» на спірне нерухоме майно, укладення між сторонами мирової угоди та постановлення оскаржуваної ухвали суду про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі документи, що підтверджували виникнення права власності на дане майно ТОВ «Порцелак-Агро», не мали законної сили, інших доказів, які б доводили права заявника на спірне майно, матеріали справи не містять. Оскаржувану ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону, підстав для її скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги ТОВ «Порцелак-Агро» про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, є безпідставними.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Порцелак-Агро»просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження рішення судів обґрунтовано тим, що згода сторін укласти договір купівлі-продажу свідчить про відсутність спору між ними та можливість укласти договір безпосередньо в нотаріуса. Крім того, СТОВ «Нива» на час розгляду справи в суді першої інстанції вже перебувало у процесі ліквідації, спірне майно до ліквідаційної підприємства не входить, а тому предметом мирової угоди бути не може. Власником нерухомого майна, що за мировою угодою перейшло до ОСОБА_1, є ТОВ «Порцелак-Агро», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 28 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

За змістом частини третьої статті 31 статті 175, пункту 4 частини 1 статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Дійшовши висновку про те, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та/або обов'язки заявника не вирішувалося, апеляційний суд одночасно дійшов висновку про відповідність змісту затвердженої судом першої інстанції мирової угоди вимогам закону, із чим погодитися не можна.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судами встановлено, що 01 червня 2010 року між сторонами укладено попередній договір, за умовами якого відповідач зобов'язався не пізніше 20 липня 2010 року укласти із позивачем договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обов'язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Стаття 635 ЦК України не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобов'язання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку.

Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 ЦК, згідно з якою зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України.

Припинення зобов'язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов'язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов'язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-226цс14 від 02 вересня 2015 року.

Крім того, однією з умов застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Суд першої інстанції затвердив мирову угоду у справі, в якій сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, що свідчить про відсутність перешкод нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Прийнявши до розгляду апеляційну скаргу «Порцелак-Агро» та за результатами її розгляду постановивши ухвалу про залишення без змін ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд вищезазначені вимоги закону залишив поза увагою.

З урахуванням викладеного, ухвали судів підлягають скасуванню за частиною третьою статті 406, пунктом 2 частини першої статті 409 та частиною шостою статті 411 ЦПК України із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порцелак-Агро» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С.П. Штелик