АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/703/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Кругової С.С., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи № 643/12296/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором доручення, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2017 року (суддя Горбунова Я.М.), -

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути зі ОСОБА_2 заборгованість за договором доручення на обслуговування об'єкта нерухомості від 12 вересня 2013 року у розмірі 33 809 619 грн. 33 коп., яка складається із 19 768 251 грн. 43 коп. залучених коштів, 11 462 877 грн. 90 коп. 15-ти відсотків річних та 2 578 490 грн. комісійної винагороди.

25 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив вжити заходи забезпечення заявленого ним позову шляхом заборони відчуження належного відповідачу нерухомого майна, а саме: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 61,4 м2, за адресою: АДРЕСА_3; земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 0,1 га, за вказаною адресою; житлового будинку літ. А-2, загальною площею: 561 м2, за адресою: АДРЕСА_2; земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 загальною площею 0,0516 га, за вказаною адресою; а також квартир № 100, 101, 87, 102, 108, 89, 1, 78, 24, 16, 63, 50, 38, 27, 31, 117, 3, 32, 2, 33, 99, 5, 34, 29, 111, 77, 68, 67, 6, 15, 35, 60, 73, 74, 36, 110, 94, 107, 26, 104, 116, 106, 8, 103, 115, 93, 90, 57, 91, 92, 61, 81, 28, 83, 114, 30, 82, 40, 58, 97 у житловому будинку готельного типу літ. Б-3, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2017 рокузаяву задоволено. Заборонено ОСОБА_2 відчужувати наступне належне йому на праві власності нерухоме майно: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 61,4 м2, за адресою: АДРЕСА_3; земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_3; житловий будинок літ. А-2, загальною площею: 561 м2, за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 загальною площею 0,0516 га, за адресою: АДРЕСА_2; квартири № 100, 101, 87, 102, 108, 89, 1, 78, 24, 16, 63, 50, 38, 27, 31, 117, 3, 32, 2, 33, 99, 5, 34, 29, 111, 77, 68, 67, 6, 15, 35, 60, 73, 74, 36, 110, 94, 107, 26, 104, 116, 106, 8, 103, 115, 93, 90, 57, 91, 92, 61, 81, 28, 83, 114, 30, 82, 40, 58, 97 у житловому будинку готельного типу літ. Б-3 загальною площею: 26,3м2, житлова площа 22 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою цього ж суду від 01 листопада 2017 року прийнято до спільного провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору доручення на обслуговування об'єкту від 12 вересня 2013 року, залучено до участі у справі ОСОБА_3 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, частково скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 27 вересня 2017 року, скасовано заборону ОСОБА_2 відчужувати: ? частину житлового будинку літ. А-2, загальною площею: 561 м2, за адресою: АДРЕСА_2, ? частину земельної ділянки, на який він розташований, квартири № АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду від 27 вересня 2017 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування скарги зазначив, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено достатніх мотивів, з яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення, не з'ясував чи дійсно виник спір між сторонами, чи є співмірною вартість нерухомого майна з розміром заборгованості, вимоги про стягнення якої є предметом заявленого позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників ОСОБА_2, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого ОСОБА_1 позову, а тому наявні передбачені процесуальним законом підстави для заборони відчуження належного відповідачу на праві власності нерухомого майна.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України (у редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені цим Кодексом.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 152 ЦПК, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК одним із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого ОСОБА_1 позову є вимоги про стягнення зі ОСОБА_2 33 809 619 грн. 33 коп. заборгованості за укладеним 12 вересня 2013 року між сторонами договором доручення на обслуговування належного ОСОБА_2 об'єкта нерухомого майна.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, а тому доводи апеляційної скарги про недійсність вищевказаного договору є безпідставними, оскільки він не визнаний таким у встановленому законом порядку.

Жодних доказів на підтвердження неспівмірності ціни заявленого ОСОБА_1 позову та вартості нерухомого майна, щодо якого вжито забороно відчуження оскаржуваною ухвалою, апелянтом не надано і матеріали справи не містять.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження належних відповідачу об'єктів нерухомого майна, може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 січня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді С.С. Кругова

Л.А. Швецова