Справа № Провадження №375/344/17 22-ц/780/155/18 Головуючий у І інстанції Литвин О. В.
Категорія49Доповідач у 2 інстанціїЛівінський С.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2018 року м. Київ

Справа 375/344/17

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р. В.,

Олійника В. І.,

секретар судового засідання Вергелес О.А.,

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області у складі судді Литвина О.В. від 12 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом та, з врахуванням його уточнення, просила стягнути з ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? від доходів батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до повноліття дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем мають спільну дитину, яка на час звернення з позовом проживає з нею, а ОСОБА_6 від утримання дитини ухиляється.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09 березня 2017 року. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягало негайному виконанню. Розподілено судові витрати.

ОСОБА_6 з вказаним судовим рішенням не погодився та 26 жовтня 2017 року подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду скасувати, стягнути з нього на користь ОСОБА_8 на утримання доньки аліменти в розмірі 1тис. грн, щомісячно в твердій валюті до досягнення дитиною повноліття починаючи від дня укладання нотаріальної угоди згідно чинного законодавства України та дозволити йому безперешкодно в зручний для нього час бачити доньку.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що районним судом залишено поза увагою його заперечення проти позову, заяви і клопотання та порушено норми матеріального і процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просила в задоволені апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення суду залишити без змін. Вважала вказане рішення ухваленим з дотриманням норм діючого законодавства.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, що, відповідно до ст. 372 ЦПК України, не перешкоджало розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони спору мають малолітню дочку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні.

Сторони припинили сумісне проживання, відповідач проживає окремо від дитини і матеріальної допомоги на її утримання в повній мірі не надає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову районний суд виходив з того, що заявлений позивачем розмір аліментів є обґрунтованим і справедливим та не порушує прав відповідача.

Колегія суддів погоджується з цим висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Розглядаючи спір, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, в тому числі й ті, на які посилається апелянт, і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апелянта щодо надання йому дозволу безперешкодно в зручний для нього час бачити доньку задоволенню не підлягають, оскільки відповідач з позовом з цього питання до суду першої інстанції не звертався.

Оскільки, згідно з положеннями ст. 189 СК України і ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору і в разі не досягнення згоди за всіма його умовами мають право договір не укладати, тому доводи апеляційної скарги, щодо ухилення позивача від підписання угоди про добровільну сплату аліментів на дитину ґрунтовними визнати не можна.

Всупереч твердженням апелянта, районним судом при визначені розміру аліментів враховано, що відповідач є працездатним, проте офіційно не працює, має хворобливий стан здоров'я та періодично проходить курс лікування, а також має на утриманні дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якої з нього відповідно до рішення суду стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку.

Щодо доводів про те, що ОСОБА_5 не має відношення до майна ОСОБА_6 обставин даної справи не стосуються, оскільки розглядається справа не щодо поділу майна подружжя, а стягнення аліментів на утримання дитини.

Не ґрунтуються на положеннях ч. 1 ст. 110 ЦПК України 2004 року (в редакції чинній на час звернення з позовом) і твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції провадження у справі відкрито з порушенням правил підсудності.

Інші доводи апеляційної скарги зводиться до помилкового тлумачення норм права, тому висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм сімейного, цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 367, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: