Справа № 710/1106/17
Провадження № 2/710/76/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2018 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Побережної Н.П.

за участі секретарів судового засідання Цяпкало Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ТОВ «Єврокар Україна»

про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

17.10.2017 до суду надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати договір фінансового лізингу № 3720 від 04.10.2017 недійсним та стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на його користь сплачені кошти в розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн.

Свій позов позивач мотивує тим, що 04.10.2017 між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» було укладено договір Фінансового лізингу № 3720, згідно якого предметом лізингу по даному договору є: ЗАЗ SENS. Спірний договір укладалися позивачем з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, тому на правовідносини між сторонами поширюються вимоги Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до умов договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених договором. В мережі інтернет позивач знайшов оголошення про продаж авто Лада ВАЗ 2110 за 83750 грн., зателефонував за телефоном вказаним в оголошенні, йому роз'яснили, що такий транспортний засіб є в наявності за ціною вказаною в оголошенні. Позивач приїхав до компанії і менеджер компанії пояснила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 18 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з позивачем буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день позивачем було сплачено на рахунок відповідача 18 000 грн. Повернувшись додому та уважно прочитавши договір, позивач зрозумів, що його обманули. Марка транспортного засобу в договорі ЗАЗ Sens, вартість транспорту в договорі значно вища ніж та, на яку позивач розраховував, авто так і не прибуло. Представник відповідача сказав що за такою ціною авто немає, і позивачу потрібно написати заяву на повернення коштів, але відповідно до п.12.1 Договору - Комісія за організацію договору поверненню не підлягає. Отже, Лізингоодержувач сплатив 18 000 грн. за договором, з яких: 17 680 грн. за організацію договору поверненню не підлягає, а з залишку 320,00 грн. утримується, 256 грн,- підлягає поверненню. Отже, відповідач утримує в якості штрафу 17 744 грн. без виконання жодних дій. Вказана умова Договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 04.10.2017, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та закону, звужені обов'язки лізингодавця. які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізину, положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу, передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Несправедливими є сплата Комісії за організацію Договору. Законодавством не передбачений лізинговий платіж, пов'язаний з укладанням самого договору фінансового лізингу. У договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, укладений за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню, за недодержання цієї вимоги такий договір вважатиметься нікчемним. Спірний договір не є нотаріально посвідченим. Тому позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що позов підтримує повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, заява про відкладення розгляду справи до суду не надходила.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

В суді встановлено що 04.10.2017 між позивачем та ТОВ «Єврокар Україна» укладений договір №3720 фінансового лізингу, відповідно до якого предметом лізингу по даному договору є: ЗАЗ SENS (а.с.10-17).

Відповідно до квитанції від 04.10.2017 позивач сплатив на користь відповідача 18000,00 грн. (а.с.18).

Згідно п. 1.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.3.2 договору, лізингодавець (ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА») зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу і належним чином використовувати його за призначенням.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є автомобіль ЗАЗ SENS.

Відповідно до п. 1.2 договору вартість предмету лізингу на момент укладення даного договору зазначається у даному договорі та додатку № 1.

Згідно з пунктом 8.2. договору вартість предмета фінансового лізингу на момент укладення договору складає становить 6821, 72 доларів США. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 176800 грн.

Відповідно до п. 3.1.2., 4.1. договору лізингодавець зобов'язаний передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок наступних платежів: комісії за організацію договору, авансовий платіж, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору , з урахуванням умов викладених у п. 1.7 ст. 1 даного договору.

Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно з його звичайним призначенням.

Відповідно до п.12.1 Договору - Комісія за організацію договору поверненню не підлягає. Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені договором, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законгодавством Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь та повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини платежів, 20 % Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає.

Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних і кримінальних справах 16.12.2016 року ухвалив постанову у справі №6-2766цс15, предметом якої був спір про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, і зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Таким чином прописане в договорі фінансового лізингу право відповідача не повертати у разі розірвання договору лізингу комісії за організацію договору є несправедливою умовою в контексті ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору.

З наведеного вбачається, що законодавством не передбачено лізинговий платіж, пов'язаний з укладенням самого Договору фінансового лізингу.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з п.1 глави 10 Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерством юстиції України від 22.12.2012 за № 282/20595 при посвідченні правочинів, засвідченні вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, справжності підпису на документах, вірності перекладу документів з однієї мови на іншу, при посвідченні часу пред'явлення документа, при видачі дублікатів тощо на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи. П 3 цієї ж глави передбачено, що вчинення посвідчувальних написів та видача свідоцтв здійснюються нотаріусом за формами відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 №3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за №1318/18613.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що наявні всі підстави для визнання договору фінансового лізингу № 3720 від 04.10.2017, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» та ОСОБА_1 та стягнення коштів в сумі 18000,00 грн. комісії за організацію за договором фінансового лізингу № 3720 від 04.10.2017.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Заходи забезпечення позову не застосовувались.

Позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі ст.ст. 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 216, 220, 799, 806, 808 ЦК України ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 3720 від 04.10.2017, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» та ОСОБА_1.

Стягнути із ТОВ «Єврокар Україна», (02009, м. Київ, вул. Бориспільська, 9, корп.57, оф. 57/1, , р/р 9 в АТ «ОСОБА_2 Аваль», МФО 380805) 18000,00 грн. (вісімнадцять тисяч гривень) комісії за організацію договору фінансового лізингу № 3720 від 04.10.2017 на користь ОСОБА_1, 30.12.1979 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НС №169991, виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 24.10.1996, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, інші дані про особу суду невідомі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський суд Черкаської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_3