Справа № 263/8882/17
Провадження № 2/263/149/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Кияна Д.В., при секретарі Коростовцевій Я.В., за відсутністю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 В обґрунтування вимог зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право власності належить квартира АДРЕСА_1. У лютому 2014 році її чоловік - ОСОБА_2 вивіз свої речі, а сам поїхав в невідомому напрямку. З лютого 2014 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, сторони спільне господарство не ведуть, відповідач оплату за комунальні послуги не здійснює. Просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим, указана цивільна справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 липня 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду на 22 вересня 2017 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 січня 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. В подальшому ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 надали заяву про розгляд справи без їх участі, наполягали на задоволенні вимог, не заперечували проти постановлення судом заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1, ОСОБА_2 не мешкає у квартирі АДРЕСА_1 вже більш п'яти років. Раніше вони підтримували дружні відносини та приходили один до одного у гості. Наразі ОСОБА_2 не мешкає з ОСОБА_1 та дітьми, не підтримує їх матеріально, не навідує їх.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що вона взагалі не бачила ОСОБА_2 з 2006 року за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1 самостійно виховую дітей, сплачує комунальні платежі.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 07 червня 2000 року, виданого на підставі наказу №18033/п 07 червня 2000 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №4 від 12 липня 2017 року 09 листопада 2002 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2, актовий запис №944, дошлюбне прізвище «ОСОБА_1».

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2, виданий 15 квітня 2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний та зроблений в Книзі реєстрації розірвань шлюбів актовий запис №728 21 грудня 2006 року.

Згідно з особовим рахунком НОМЕР_3, виданим ЖКП «Жилкомплекс» від 07 червня 2000 року, квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, на підставі ордеру №2625 від 29 червня 1984 року, в якій зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_2

Згідно з актом від 11 жовтня 2017 року, виданого КСН «Квітковий» ОСОБА_2, 1981 року народження, з січня 2014 року у квартирі АДРЕСА_1 не мешкає.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаного, а також виходячи зі смислу ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України власник квартири на свій розсуд вирішує, чи буде особа, яка не є членом його сім'ї, проживати в його квартирі, чи не буде.

Згідно з ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд вважає, що оскільки відповідач більше року з власного бажання не проживає у спірному домоволодінні, останній добровільно не припиняє своєї реєстрації, тим самим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року, ч.1 ст. 319, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 150, 163 ЖК Української РСР, керуючись ст.ст. 12,13, 141, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до апеляційного суду Донецької області або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_2, 1981 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Суддя Д.В. Киян