Справа № 740/5197/17 Провадження № 22-ц/795/734/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Онищенко О. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А..

при секретарі: Бивалькевич Т.В.

Позивач: ОСОБА_2

Відповідач: ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів (суддя Олійник В.П.), ухвалене у м.Ніжин, повний текст рішення складено 06 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила змінити розмір аліментів з 1/3 частини всіх доходів боржника щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, на розмір аліментів 1/3 частини всіх доходів боржника щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і продовжувати до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивовано тим, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 04 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів боржника щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 24.07.2015 року і продовжувати до досягнення дітьми повноліття. Позивач як на підставу для збільшення розміру аліментів посилалась на ч.2 ст.182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що внесення змін до Сімейного кодексу України в частині визначення мінімального розміру аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів в судовому порядку в розумінні ст.192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, а державний виконавець зобовязаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Позивач зазначає, що вона не просила збільшувати розмір аліментів в частині частки заробітку (доходу) відповідача, а позов обґрунтований тим, що вона має право на аліменти в розмірі, не меншому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому чинними нормами СК України, замість 30%, визначених рішенням суду 04.08.2015 року. ОСОБА_2 вважає необґрунтованим висновок суду щодо відповідальності державного виконавця за виконання рішення суду та самовільної зміни їх мінімального розміру, оскільки, за її доводами, державний виконавець здійснює примусове виконання рішення в межах своїх повноважень відповідно до змісту рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист. Крім того, позивач вказує, що закріплення ч.2 ст.182 СК України положення, відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є одним з тих випадків, передбачених СК України, в якому визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути змінено рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Згідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 є матірю дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3, 4).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 (яка у 2016 році змінила прізвище на ОСОБА_2) аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 24 липня 2015 року до досягнення дітьми повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037 від 17 травня 2017 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України, зокрема було збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину.

Положеннями ч.2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно розяснень, викладених в абз.4 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Разом з тим, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте позивач не надала доказів на підтвердження підстав, встановлених статтею 192 СК України, а саме: про зміну матеріального та сімейного стану сторін по справі, погіршення чи поліпшення здоров'я когось з них. З матеріалів позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів є внесення змін в чинне законодавство щодо їх мінімального розміру. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також зазначає, що закріплення мінімального розміру аліментів на одну дитину в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є одним із випадків, за яких може бути збільшений розмір аліментів, раніше визначених рішенням суду. Проте, такі її доводи ґрунтуються на невірному тлумаченні норм права, які регулюють спірні правовідносини.

ОСОБА_2 додано до апеляційної скарги виписки з медичної карти, консультаційні висновки, індивідуальні програми реабілітації інваліда, які підтверджують наявність у дитини позивача ОСОБА_5 захворювання і його інвалідність. Проте, зазначена обставина не була предметом розгляду суду першої інстанції та зазначені документи не підтверджують зміни матеріального стану позивача у звязку із захворюванням сина з часу після постановлення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, які могли б бути підставою для збільшення раніше визначеного судом розміру аліментів. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 185 СК України встановлено обовязок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, які, зокрема, викликані хворобою дитини, і у випадку понесення позивачем додаткових витрат на дитину, вона (за наявності певних умов) не позбавлена права звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення понесених витрат.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що забезпечення отримання дитиною гарантованого державою мінімального розміру аліментів, чинного на час нарахування заборгованості (50% прожиткового мінімуму) не є зміною розміру аліментів, оскільки розмір аліментів визначався судом у частці від доходу боржника, а не в мінімальному розмірі.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Враховуючи вищевикладене та те, що доказів, які б були підставою для зміни розміру аліментів і свідчили про погіршення матеріального стану позивача, поліпшення матеріального стану відповідача, суду не надано, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 8 червня 2018 року.

Головуючий:Судді: