Дата документу 26.01.2018
ЄУ № 420/103/18
Провадження №2-о/420/32/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря Сіренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Новопсков в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Н-Стрельцове Міловського району Луганської області, яка була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 27.11.2016 в м. Антрацит Луганської області, причина смерті хронічна серцева недостатність ІІ Б-ІІІ, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що 27.11.2016 померла її мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, причина смерті: хронічна серцева недостатність ІІ Б-ІІІ, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця. З метою належної реєстрації смерті матері заявник звернулася до Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області, але їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті матері у звязку з тим, що поданий нею медичний документ лікарське свідоцтво про смерть не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». У звязку з чим вона змушена звернутися до суду.

Заявник в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на заявлених вимогах наполягає.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, рішення прийняти на розсуд суду.

Враховуючи клопотання осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку.

Відповідно до відмови Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 23.01.2018 за вих. №17.22-28/39 заявнику відмовлено в державній реєстрації смерті ОСОБА_2 за наданим заявником документом на підтвердження смерті останньої, оскільки його форма не відповідає формі, визначеній наказом Міністерством охорони здоровя України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024.

Відповідно до паспорту громадянина України серії ЕК 850703, виданого 10.06.1998 Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області, заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Антрацит Луганської області.

Згідно довідки, виданої Управлінням соціального захисту населення Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області 16.08.2017 за № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: вул. Партизанська, б. 14, смт. Новопсков Луганської області.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії ГД №213381 від 08.12.1955, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 12.08.2010.

Згідно паспорта громадянина України серії ЕМ 474833, виданого 27.12.1999 Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка с. Н-Стрельцове Міловського району Луганської області, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявник надала лікарське свідоцтво про смерть №395, видане 28.11.2016 медичною установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території ГУ «АЦГМБ» города Антрацит (російською мовою). Згідно вказаного лікарського свідоцтва про смерть, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 27.11.2016 в м. Антрацит Луганської області, причина смерті: хронічна серцева недостатність ІІ Б-ІІІ, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця.

Заявник також надала свідоцтво про смерть, видане 13.06.2017 установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території. Згідно вказаного свідоцтва про смерть, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 27.11.2016 в м. Антрацит.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть, свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_2, яка померла 27.11.2016, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Згідно ч. 4. ст. 317, ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка с. Н-Стрельцове Міловського району Луганської області, громадянка України, яка була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 27 листопада 2016 року в м. Антрацит Луганської області, Україна, причина смерті хронічна серцева недостатність ІІ Б-ІІІ, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця.

Заявник - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії ЕК 850703, виданий 10.06.1998 Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області.

Заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, який розташований за адресою: вул. Українська, 51, смт. Новопсков Луганської області, .

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подано до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: В.В. Пронька