АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №755/15166/16-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Катющенко В.П.

18 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

секретаря судового засідання Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом доОСОБА_2 про стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 24 175,14 грн. за кредитним договором №б/н від 11.04.2013, яка складається з: 1 269,11 грн. - заборгованість за кредитом, 17 678,64 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина), 1 127,39 грн. (процентна складова); судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.04.2013 у розмірі 3 493,41 грн. та судовий збір у розмірі 1 378 грн., а всього 4 871,41 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині незадоволених вимог та ухвалити в даній частині нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість, яку позичальник повинен повернути. Зазначив, що відповідачем не оспорювався розмір обчисленої позивачем заборгованості. Вказав, що в анкеті-заяві при укладені кредитного договору ОСОБА_2 підтвердив власним підписом свою згоду на те, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг, ознайомився з ним до його укладення і згодний з умовами та зобов'язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1130/2018
ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що сторонами досягнуто згоду щодо права Банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку, про що було повідомлено позичальника відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Посилається на необхідність стягнення із позичальника пені та штрафу у разі виникнення прострочення зобов'язання.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав.

Відповідач належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, але в судове засідання не з'явився, з невідомих для суду обставин. На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений кредитний договір, вимоги якого позичальник зобов'язався виконувати. Позовна вимога про стягнення заборгованості по процентам підлягає частковому задоволенню, враховуючи збільшення позивачем односторонньому порядку процентну ставку. Штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності та їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є неможливим, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення штрафу (процентна складова). Не вбачається підстав для стягнення комісії, оскільки остання нараховувалась банком відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.04.2013 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг №б/н шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 8).

За кредитним договором позичальнику було надано кредитну картку: НОМЕР_1 від 11.04.2013 з терміном дії до вересня 2016 року, з кредитним лімітом на рівні 300,00 грн. та 11.04.2013 відбулося збільшення кредитного ліміту на рівні 1 300,00 грн. (а. с. 7).

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_2 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт. Згідно з п. 2.1.1.2. для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

Відповідно до виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1, відповідачем здійснювалося зняття коштів по картці, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом, при цьому погашення кредитної заборгованості відповідачем не здійснювалося, у зв'язку з чим, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 31.08.2016 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 1 269,11 грн.,17 678,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина), 1127,39 грн. (процентна складова).

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК Українипередбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).ї

Згідно ст. 629 ЦК Українидоговір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а уразі порушення зобов'язання настають негативні правові наслідки.

Враховуючи , що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість, колегія суддів вважає висновки суду щодо задоволення даної частини позовних вимог правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткової відмови у задоволенні позову .

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, який набрав чинності 09.01.2009доповнено ст. 1056-1 ЦК України, відповідно до якої фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Матеріали справи свідчать про те, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за кредитом.

За наведеного, колегія суддів вважає, що рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, яке було прийнято з 10.01.2009 є неправомірним.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких правом банку є змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків в тому числі за допомогою відправлення SMS- повідомлень на мобільний телефон Клієнта, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Пунктом 1.1.3.2.9 передбачено, що Банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, актуалізація контактних даних, зміни Умов і Правил надання банківських послуг, інформування про розмір заборгованості по кредиту, інформування про проведення банком акціях і т.д.) встановлення контакту з клієнтом, використовуючи різні канали зв'язку: відправлення SMS- повідомлення на мобільний телефон Клієнта.

Таким чином, Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачена можливість здійснювати позивачем SMS- повідомлення на мобільний телефон Клієнта, з метою обов'язкового інформування Клієнта про зміну процентної ставки.

Відповідно до словника синонімів Караванського під поняттям «інформувати» розуміють повідомляти, сповіщати, давати знати, доводити до відома особу про зміну обставин.

Таким чином, в даному конкретному випадку Банк був зобов'язаний довести в суді факт надіслання клієнту інформації про збільшення процентної ставки за вказаним кредитом, факт отримання клієнтом такої інформації, та факт наявності або відсутності з боку останнього заперечень таких змін.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 був проінформований про зміну процентної ставки.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем протиправно в односторонньому порядку збільшено процентну ставку, а тому сума процентів підлягає стягненню до такого збільшення в сумі 1 096,91 грн.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.12.6.1 Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов'язання.

У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 даних Умов та Правил, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку судовий штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритими у валюті USD) + 5% від суми позову.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, неможливе одночасне стягнення штрафу і пені за порушення виконання кредитного договору, а тому висновки суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості за штрафом (процентна складова) у розмірі 1 127,39 грн. є правильними, враховуючи наявність заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договор тощо).

Отже, нарахування Банком комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивачає незаконним.

Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено, що комісія банком нараховувалася відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, колегія суддів вважає висновки суду про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за комісією правильними.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, ПАТ КБ «ПриватБанк» в суді апеляційної інстанції не доведено обставини, на які він посилається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст Постанови складено 23.01.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк