АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/1366/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/52215/16

25 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Москаленко К.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа НаціональнийБанк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

22 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Національний Банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 1 670 381,85 грн., за порушення Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» зобов'язань за договорами банківського вкладу, відкритими на його ім'я.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», вкладником якого він є, віднесено до категорії неплатоспроможних і перебуває в стадії ліквідації. Сума вкладів та нарахованих на них відсотків перевищує гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплату в розмірі 200 000,00 грн. та, після її отримання, заборгованість банку перед ним складає 1 670 381,85 грн.. Після затвердження ліквідаційної маси було встановлено, що його вимоги, як кредитора четвертої черги, не зможуть бути задоволеними в зв'язку з недостатністю майна та коштів. ОСОБА_3 є власником істотної участі Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», тобто, на нього покладено ряд зобов'язань, відповідно до статей 35 та 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Так як відповідач допустив бездіяльність та не здійснив своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку, що призвело до заподіяння йому матеріальної шкоди у вигляді втрати грошових коштів, вважає, що ОСОБА_3 повинен нести перед ним матеріальну відповідальність. Зазначив, що правомірність заявлених вимог підтверджується положеннями статті 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин, відповідно до умов якої, власники істотної участі за доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності банку несуть відповідальність і за рішенням суду на них може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банку, в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних. За результатами проведеної Національним Банком України перевірки було встановлено, що причиною віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних було здійснення банком ризикової діяльності, що призвело до втрати ліквідності і виникнення реальної загрози невиконання своїх зобов'язань, та невиконання вказівок Національного Банку України про приведення діяльності у відповідність до законодавства, що свідчить про нехтування ОСОБА_3 обов'язком вживати своєчасні заходи щодо запобігання настання неплатоспроможності. Незважаючи на пошуки шляхів поліпшення фінансового стану Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та спроби запобігти його неплатоспроможності, через відсутність реальної фінансової підтримки з боку власника істотної участі ОСОБА_3, такі заходи не дали результатів, що спричинило припинення діяльності банку та завдало матеріальної шкоди його вкладникам.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Національний Банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене без належної оцінки дійсних обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки не було застосовано закон, який регулює спірні правовідносини. Суд не звернув уваги на те, що в даній справі мала місце протиправна свідома бездіяльність ОСОБА_3, яка полягала в нехтуванні покладених на нього ч. 1 ст. 35, ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» обов'язків, що призвело до заподіяння апелянту, як вкладнику, матеріальної шкоди у розмірі суми вкладу, яка не може бути компенсована в зв'язку з недостатністю майна. Вважає, що така шкода є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України і підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Судом не було надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам вини ОСОБА_3 в настанні для Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» негативних наслідків у вигляді визнання банку неплатоспроможним та наявність, в зв'язку з вказаним, прямого причинно - наслідкового зв'язку між завданою йому матеріальною шкодою та бездіяльністю відповідача. Посилався на те, що ліквідаційна маса банку складає близько п'яти з половиною мільярдів гривень, чого недостатньо для задоволення навіть вимог кредиторів третьої черги в розмірі близько семи мільярдів, тобто апелянт, як кредитор четвертої черги, не має жодних реальних перспектив отримати відшкодування вартості своїх вкладів та нарахованих на них відсотків. Зазначив, що наявними в матеріалах справи документами наглядової перевірки Національного Банку України підтверджується, що причиною настання негативних наслідків для Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» є, зокрема, умисне невжиття ОСОБА_3 заходів по упередженню настання неплатоспроможності банку, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Не було враховано при вирішенні спору також обставини, встановлені рішеннями суду, які набрали законної сили, а саме, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 року та постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року, де було встановлено, що вини Національного Банку України в неплатоспроможності Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» немає, а відповідальність за зобов'язаннями бнку варто покласти на власника 86,788 % статутного капіталу ОСОБА_3, який не виконував належним чином свої зобов'язання власника істотної участі, зокрема, щодо підтримання нормативу достатності регуляторного капіталу банку на рівні, встановленому Національним Банком України.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_3 адвокат Музичук Юлія Анатоліївна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на їх безпідставність. Зазначила, що ОСОБА_2, в порядку Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», отримав виплату в розмірі 200 000,00 грн. та на суму решти кредиторських вимог включений до реєстру кредиторів четвертої черги. Станом на дату розгляду справи ліквідаційна процедура відносно Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» не завершена, майно банку в повному обсязі не реалізовано, а тому твердження позивача про порушення його права на отримання грошових коштів є безпідставним і передчасним. Зазначила, що спеціальним суб'єктом, який має право на звернення до власника істотної участі банку, є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, і право на таке звернення виникає лише після беззаперечного встановлення того факту, що майна банку виявилося не достатньо для здійснення погашення вимог кредиторів, в той час як ця обставина може вважатися встановленою виключно після закінчення ліквідаційної процедури. Покладення на власників істотної участі відповідальності за зобов'язаннями неплатоспроможного банку відбувається лише у разі підтвердження їх вини в настанні таких негативних наслідків. Національний Банк України, незважаючи на виконання регуляторних, контрольних і наглядових функцій, не вповноважений на встановлення наявності чи відсутності вини власника істотної участі у настанні неплатоспроможності банку виключно на підставі внутрішніх документів. Накладення на фізичну особу - власника істотної участі заходів впливу за порушення банківського законодавства відбувається з дотриманням визначеної нормативними актами НБУ процедури, шляхом оформлення відповідного рішення про застосування штрафних санкцій. Вказала, що відносно ОСОБА_3 та Компанії «Квікком Лімітед» будь-яких рішень про застосування штрафних санкцій не приймалося, вироку суду про встановлення вини її довірителя у доведенні Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до банкротства також немає. Вважає, що в ході розгляду справи не було доведено ні факт понесення позивачем матеріальної шкоди, ні вина ОСОБА_3 в неплатоспроможності банку, ні причинно- наслідковий зв'язок між діями чи бездіяльністю відповідача та зазначеними в позові можливими втратами ОСОБА_2.

В судове засідання ОСОБА_2 та представники третіх осіб Національного Банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не з"явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 Музичук ЮліяАнатоліївна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено наступні договори:

- договір банківського вкладу «Англійський» «Постійний» «Тринадцятимісячний» № 737851/2014 від 04 лютого 2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 розмістив у банку грошові кошти в якості вкладу, в національній валюті, на строк 13 місяців з можливістю пролонгації, з щомісячною виплатою процентів за ставкою 26,5 % річних;

- договір банківського вкладу «З любов'ю VAB! Тринадцятимісячний» № 764283/2014 від 18 лютого 2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 розмістив у банку грошові кошти в якості вкладу, в національній валюті, на строк 13 місяців з можливістю пролонгації, з щомісячною виплатою процентів за ставкою 25 % річних;

- договір банківського вкладу «З любов'ю VAB! Тринадцятимісячний» № 764283/2014 від 25 березня 2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 розмістив у банку грошові кошти в якості вкладу, в національній валюті, на строк 13 місяців з можливістю пролонгації, з щомісячною виплатою процентів за ставкою 26 % річних.

Постановою правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної постанови Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «ВіЕйБі Банк»», відповідно до якого, з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк». Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці - з 21 листопада 2014 року до 20 лютого 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 лютого 2015 року № 35 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» по 20 березня 2015 року включно.

Постановою Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк».

На підставі вказаної постанови Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначення повноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» вих. № 419/78 від 22 червня 2016 року, кредиторські вимоги ОСОБА_2 включені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів у сумі 1 670 381,85 грн. до четвертої черги. Задоволення вимог здійснюватиметься в черговості, що передбачена частиною 1 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Листом вих. № 13-32963 від 13 червня 2016 рокуУповноважена особа Фондугарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» СлавкінаМ.А. повідомила представника позивача про те, що наразі Фондом проведено інвентаризацію майна банку станом на 20 березня 2015 року. За результатами інвентаризації складено скоригований початковий баланс банку та визначено ліквідаційну масу станом на 01 вересня 2015 року: балансова вартість (без урахування резервів та переоцінки) - 24 669 526 650,07 грн., оціночна вартість - 5 611 264 443,87 грн.. Станом на 10 червня 2016 року розмір та стан погашення вимог кредиторів першої, другої, третьої, четвертої черг становить: 1 черги - 0,00 грн. з 0,00 грн.; 2 черги - 84 792,53 грн. з 85 667,55 грн.; 3 черги - 723 500 000,00 грн. з 7 166 042 535,81 грн.; 4 черги - 0,00 грн. з 2 740 744 329,15 грн..

Відповідно до відомостей Національного Банку України, одним із найбільших учасників Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» є Компанія «Квікком Лімітед», одноособовим власником якої є ОСОБА_3.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наразі ліквідаційна процедура в банку не завершена і обсяг вимог, які не можуть бути задоволені в зв'язку з недостатністю майна, є невідомим, крім того, в ході розгляду справи не було встановлено факту настання неплатоспроможності Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» саме з вини чи внаслідок неправомірних дій/бездіяльності власника істотної участі ОСОБА_3, а тому правові підстави для покладення на нього відповідальності за зобов'язаннями неплатоспроможного банку відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що цей висновок в повній мірі відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з наступних підстав.

Так, процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідація, що включає в себе процес задоволення вимог кредиторів, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Стаття 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно ст. 49 Закону, Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. . Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

З дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл. Інвентаризація майна банку та формування ліквідаційної маси мають бути завершені у строк до шести місяців з дня прийняття рішення про ліквідацію банку та відкликання банківської ліцензії. Результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. (стаття 50 Закону)

Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає продаж майна неплатоспроможного Банку в порядку, визначеному ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів згідно черговості, передбаченої в статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними. (частина 1, 4 статті 52 Закону)

Згідно ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Оскільки станом на дату розгляду справи ліквідаційна процедура в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» не закінчена, вимоги кредиторів четвертої черги не визнано погашеними в зв'язку з недостатністю майна для їх задоволення, процес продажу майна банку і погашення акцептованих вимог триває, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до визнання ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» завершеною неможливо визначити обсяг вимог, які не були відшкодовані за рахунок активів банку, та стверджувати про понесення будь-ким із кредиторів, зокрема і позивачем ОСОБА_2, майнових збитків.

Стаття 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачала, що на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

Тобто, передбачена цією статтею відповідальність покладається на власників істотної участі банку не автоматично, а лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку.

Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди за рахунок власників істотної участі банку, необхідно встановити факт заподіяння кредитору шкоди з вини власників істотної участі, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання власниками істотної участі своїх зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між таким невиконанням зобов'язань та заподіяною шкодою.

При цьому, під виною власника істотної участі у заподіянні матеріальних збитків кредитору варто розуміти наявність причинно - наслідкового зв'язку між свідомими діями / бездіяльністю особи та заподіяною в результаті цього шкодою.

Так як в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що до ОСОБА_3, як власника істотної участі в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк», застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, оскільки його вина у настанні неплатоспроможності банку не встановлена і не доведена, а також враховуючи, що до закінчення ліквідаційної процедури відсутні правові підстави стверджувати про понесення ОСОБА_2 збитків на суму 1 670 381,85 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вини відповідача у неплатоспроможності Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та відсутність підстав для покладення на нього відповідальності за зобов'язаннями банку перед позивачем, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що причиною заподіяння позивачу матеріальної шкоди на суму вкладів та нарахованих відсотків, які не можуть бути компенсованими в зв'язку з недостатністю майна, була саме протиправна свідома бездіяльність ОСОБА_3, яка полягала в нехтуванні покладених на нього ч. 1 ст. 35, ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» обов'язків, не ґрунтуються на положеннях закону.

Так, в силу статей 52, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів вважаються погашеними у разі, якщо при завершенні ліквідаційної процедури вони лишилися незадоволеними в зв'язку з недостатністю майна.

Станом на дату розгляду справи ліквідаційна процедура в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» триває, відбувається продаж активів банку та поступове погашення вимог кредиторів третьої черги.

За змістом ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

За таких обставин, відсутні підстави стверджувати про те, що збитки в розмірі 1 670 381,85 грн. вже були понесені позивачем ОСОБА_2, так як його вимоги рахуються в реєстрі кредиторів четвертої черги і не визнані погашеними.

Стаття 60 ЦПК України в редакції, що діяла станом на дату розгляду справи і ухвалення рішення, встановлювала, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 57, 59 ЦПК Українив редакції, що діяла станом на дату розгляду справи і ухвалення рішення, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, факт свідомого невиконання ОСОБА_3 покладеними на нього ч. 1 ст. 35, ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» обов'язками та, як наслідок, його вина в настанні неплатоспроможності Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», повинні підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Позивач ОСОБА_2, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, істотних та переконливих доказів на підтвердження вини відповідача в настанні неплатоспроможності Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

ЛистомНаціонального Банку України від 09 жовтня 2017 року підтверджено, що за період з 01 жовтня 2014 року по теперішній час до ОСОБА_3, як власника істотної участі Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», заходів впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, нормативно - правових актів Національного Банку України не застосовувалося.

Опублікована на сайті Національного Банку України інформація щодо того, що пропозиції власників Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»щодо збільшення капіталу банку виявилися недостатніми для підтримання його платоспроможності і власники не надавали реальної фінансової підтримки банку, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності, не може вважатися достатнім доказом на підтвердження вини відповідача в неплатоспроможності Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 9.2 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національний банку України № 364 від 17 серпня 2012 року, Національний банк накладає на власників істотної участі в банку штраф за невиконання прийнятих на себе зобов'язань про надання необхідної фінансової допомоги банку в рамках ужиття заходів з метою приведення діяльності проблемного банку у відповідність до вимог законодавства.

Рішення про накладання штрафу на банк, власника істотної участі в банку, особу, яка набула або збільшила істотну участь у банку з порушенням вимог статті 34 Закону про банки, відповідальну особу банківської групи, інших учасників банківських груп приймає Правління Національного банку або Комітет з питань нагляду. (пункт 9.26 Положення)

Тобто, при достовірному встановленні факту порушення ОСОБА_3, як власником істотної участі банку, законодавства у сфері банківської діяльності, яке полягає в невиконанні прийнятих на себе зобов'язань про надання необхідної фінансової допомоги в рамках вжиття заходів з метою приведення діяльності проблемного банку у відповідність до вимог законодавства, Національний банк України повинен оформити такий висновок про застосування до нього заходів впливу у вигляді рішення Правління Національного банку або Комітету з питань нагляду, яке має силу виконавчого документу.

Оскільки достовірно підтверджується, що Національним банком України до ОСОБА_3 заходи впливу не застосовувалися, публікація на сайті інформації про ненадання власниками Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» реальної фінансової підтримки для приведення діяльності банку у відповідність до вимог законодавства не є належним доказом порушення відповідачем обов'язків, покладених на нього Законом України «Про банки та банківську діяльність», а тому твердження апелянта ОСОБА_2 про завдання йому збитків з вини і внаслідок свідомої бездіяльності відповідача є непідтвердженими.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не врахував і не надав належної оцінки обставинам, які встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 року, що набрало законної сили, колегія судів відхиляє, оскільки, згідно наявної в матеріалах справи копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 29 березня 2017 року, колегією суддів суду касаційної інстанції рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 року було скасовано та залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, якими в задоволенні пред'явлених до ОСОБА_3 вимог було відмовлено.

Висновки, викладені в постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року, залишеній без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року, на яку також у скарзі посилається апелянт, не впливають і не спростовують висновків суду першої інстанції у цій справі, оскільки в під час розгляду даної адміністративної справи судом перевірялося дотримання вимог законодавства при здійсненні своїх повноважень Національним Банком України і не встановлювалася вина чи відсутність вини власників істотної участі Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в неплатоспроможності банку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 відсутні.

В частині вимог представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Музичук ЮліїАнатоліївни про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зазначених в відзиві на апеляційну скаргу, колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України, в постанові суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В порядку відшкодування судових витрат, понесених ОСОБА_3 у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, адвокат Музичук ЮліяАнатоліївна зазначала про стягнення суми в розмірі 22 550,00 грн., обрахованої у відповідності до положень договору про надання професійної правничої допомоги від 15 грудня 2017 року та виконаного адвокатом обсягу робіт.

Понесення ОСОБА_3 вказаних витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 22 550,00 грн. підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.940339518.1 від 16 січня 2018 року на суму 22 550,00 грн. та випискою по рахунку відповідача від 16 січня 2018 року, яка підтверджує факт проведення операції.

Стаття 137 ЦПК України встановила, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування заявленої до відшкодування суми в розмірі 22 550,00 грн. адвокат Музичук Юлія Анатоліївна надала суду акт виконаних нею робіт і понесених витрат, пов'язаних з наданням професійної правничої допомоги ОСОБА_3.

Так, відповідно до вказаного акту, Музичук Юлією Анатоліївною було надано відповідачу ОСОБА_3 наступні послуги: 15 січня 2018 року протягом 30 хвилин - усна консультація щодо роз'яснення юридичних наслідків розгляду судом апеляційної скарги, підстав та порядку оскарження судового рішення за наслідками апеляційного перегляду в касаційному порядку, роз'яснення порядку набрання рішенням законної сили, його виконання а також узгодження правової позиції; 16 січня 2018 року протягом 30 хвилин - ознайомлення з апеляційною скаргою та додатками до неї; 17 січня 2018 року протягом 4 годин - підготовка відзиву на апеляційну скаргу, що включає в себе аналіз законодавства, що регулює правовідносини між сторонами, обрання правової позиції, аналіз судової практики, формування відзиву; 17 січня 2018 року - направлення засобами поштового зв'язку копії відзиву учасниками справи (вартість поштової пересилки 50,00 грн.).

Враховуючи характер спірних правовідносин, обсяг матеріалів справи, обсяг апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначений Музичук Юлією Анатоліївною в акті виконаних робіт час на проведення усної консультації з клієнтом, узгодження спільної правової позиції, вивчення доводів апеляційної скарги, сукупністю протягом 1 години, є обґрунтованим та може покладатися в основу здійснюваного судом апеляційної інстанції розрахунку судових витрат на правничу допомогу.

Водночас, колегія суддів критично оцінює зазначений адвокатом обсягу часу, витрачений на виготовлення відзиву на апеляційну скаргу - 4 години, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, доводи поданого представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Музичук Юлію Анатоліївною відзиву на апеляційну скаргу майже в повному обсязі дублюють подані нею до суду першої інстанції заперечення на позовну заяву, що містяться на аркушах справи 56 - 62.

Також частково дублюються додатки у вигляді судових рішень, долучених до відзиву і заперечень.

За таких обставин, оскільки представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Музичук Юлія Анатоліївна не була позбавлена можливості заявити про відшкодування витрат на правову допомогу, які поніс її клієнт в зв'язку з оплатою послуг по виготовленню заперечень на позовну заяву, під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів, виходячи з засад розумності і справедливості, вважає за доцільне відшкодувати витрати, обчислені виходячи із 1 години часу, витраченого на виготовлення відзиву.

В пункті 2 додаткової угоди від 15 січня 2018 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 15 грудня 2017 року, підписаної між Адвокатським об'єднанням «Екселенс креатівіті траст ло» та ОСОБА_3, було встановлено, що вартість 1 години витраченого часу на надання професійної правничої допомоги партнером Адвокатського об'єднання «Екселенс креатівіті траст ло» Музичук Юлією Анатоліївною складає 4500,00 грн..

З огляду на таке, виходячи з сукупного розміру витраченого Музичук Юлією Анатоліївною часу на надання правничої допомоги ОСОБА_3, а саме 2 години (30 хвилин на надання консультації, 30 хвилин на ознайомлення з апеляційною скаргою, 1 година на підготовку відзиву), компенсація витрат на правову допомогу за такі послуги становить 9 000,00 грн..

Крім того, так як витрати на направлення учасникам справи копій відзиву засобами поштового зв'язку, відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України, підтверджуються поданими адвокатом Музичук Юлію Анатоліївною фіскальними чеками ПАТ «Укрпошта», колегія судів вважає заявлену суму в розмірі 50,00 грн. обґрунтованою і такою, що також підлягає відшкодуванню.

Таким чином, за правилами статей 137, 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню 9 050,00 грн..

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 137, 141, 367, 374, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 9 050,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 26 січня 2018 року.

Головуючий: Судді: