АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1173/18 Справа № 206/1141/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 11 серпня 2006 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3 100 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 18 409,48 грн.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 11 серпня 2006 року в сумі 18 409,48 грн.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.211-212).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с. 215-217).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Судом встановлено, що 11 серпня 2006 року року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Лісова) О.В. укладений договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредитну картку №224509 з сумою кредитного ліміту 3 100 грн., базовою процентною ставкою 3 % на місяць на залишок заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку кредитної карти №224509, відповідач поступово знімала кошти, розплачувалась за товари, не систематично, але поповнював рахунок кредитної картки. Останнє поповнення картки відповідач здійснила 03 вересня 2013 року. Після цього ніяких поповнень відповідач по картці не здійснювала, що підтверджується (а.с.97-99).

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» - картка №224509 діяла до червня 2013 року.

У звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 18 409,48 грн., яка складається з наступного: з заборгованості за кредитом в сумі 3 093,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 13 963,15 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина) та в сумі 852,83 грн. (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що останній платіж відповідачем було здійснено 03 вересня 2013 року, а тому дія картки закінчилась у червні 2013 року, тоді як з позовом банк звернувся лише у березні 2017 року, що за наявності відповідної заяви відповідача, є підставою для застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що дана справа розглянута у відповідності до норм чинного законодавства із застосуванням правових норм, що регулюють спірні правовідносини, тому висновки суду узгоджуються з обставинами, встановленими у справі.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі є останнім днем місяця, указаного на картці (поле MONTH).

Оскільки умовами договору між сторонами, встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у спірних правовідносинах позовна давність до вимог про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2013 року здійснила останню транзакцію за кредитним договором(а.с.97-99), і саме з цього дня починався перебіг позовної давності, який сплив03 вересня 2016 року, проте з позовом банк звернувся лише 02 березня 2017 року (а.с. 1-2).

Відповідач скориставшись правом, наданим їй чинним законодавством 24 квітня 2017 року звернулася із заявою про застосування строку позовної давності (а.с. 34,35), що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, норми частини третьої ст. 267 ЦК України поширюються як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що звернення банку до суду відбулось поза межами встановленого законом строку позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано застосував вимоги ст. ст. 257, 267 ЦК України та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на положення умов договору та норми ЦПК України не можуть прийматися судом до уваги, як такі що є необґрунтованими та безпідставними, тому як дійсність договору та його обовязковість ніким не оскаржується, позивач наділений правом вимагати повернення грошових коштів, проте у межах визначених законодавством, зокрема вимогами ст. ст. 257, 267 ЦК України, на підставі недотримання яких позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4