Справа № 355/1418/17
Провадження № 2/355/47/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року Баришівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Коваленка К.В.

з участю секретарів Старенької С.М., Ярмолюк Л.П.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Баришівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ПАТ НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з зазначеним позовом звернувся позивач. Позов мотивує тим, що 12 листопада 2016 року, близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1, власником якого є її чоловік ОСОБА_3, по вул. 1-го травня в с. Баришівка Київської області, у порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, допустила зіткнення із автомобілем «ГАЗ 31029», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який в свою чергу допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_3, яким на той момент керував позивач, в свою чергу позивач допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_5.

В наслідок ДТП автомобіль «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження на суму 20 399, 94 грн., що підтверджуються кошторисом вартості ремонту автомобіля від 29 листопада 2016 року складеного експертом ОСОБА_6.

Оскільки цивільно - правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта», то 10.02.2017 року страховиком позивачу було відшкодовано суму у розмірі 4 644, 16 грн..

В судовому засіданні позивач відмовився від відшкодування моральної шкоди та просить суд стягнути з відповідачки відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у сумі 15755,78 грн., судові витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 3 000, 00 грн..

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти заявленого позову заперечили. Свої заперечення мотивують тим, що позивач не є належним позивачем, оскільки не є власником автомобіля «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_3, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована страховим полісом та сума збитку не перевищує розмір страхового ліміту, тому шкоду повинен відшкодовувати страховик, крім того відповідач та її представник вважають висновок експертного автотоварознавчого дослідження №06/11 від 29 листопада 2016 року складеного експертом ОСОБА_6 неналежним доказом по справі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 листопада 2016 року, близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1, власником якого є її чоловік ОСОБА_3, по вул. 1-го травня в с. Баришівка Київської області, у порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, допустила зіткнення із автомобілем «ГАЗ 31029», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який в свою чергу допустив зіткнення з моїм автомобілем «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_3, яким на той момент керував позивач, в свою чергу позивач допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_5.

Постановою судді Баришівського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року(а.с.8) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України - зазначеної ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн.. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 судам роз'яснено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Як встановлено судом позивач керував автомобілем на підставі доручення посвідченого державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, термін дії якої закінчується 02.04.2020 року(а.с.44). Таким чином автомобіль «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_3 перебуває в оперативному управлінні позивача та позов пред'явлено належною особою.

В наслідок ДТП автомобіль «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження на суму 20 399, 94 грн., що підтверджуються кошторисом вартості ремонту автомобіля від 29 листопада 2016 року складеного експертом ОСОБА_6.(а.с.9-40).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надане суду експертне дослідження складено експертом, який має відповідний кваліфікаційний рівень та на час складання зазначеного висновку мав відповідні повноваження та був внесений до відповідного реєстру Мінюсту України. Таким чином немає підстав для визнання вказаного висновку неналежним доказом.

Відповідач та його представник заявляючи про те, що недовіряють даному доказу, не надали суду жодного доказу який би спростував даний висновок, відповідачу та його представнику, суд, неодноразово роз'ясняв право на призначення відповідної експертизи, проте будь-яких клопотань від відповідача та його представника не надходило.

Оскільки цивільно - правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта», то 10.02.2017 року страховиком позивачу було відшкодовано суму у розмірі 4 644, 16 грн..

Позивач за власні кошти частково відновив автомобіль, проте через відсутність необхідних коштів не має можливості відновити автомобіль в повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача та його представника відносно того, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована страховим полісом та сума збитку не перевищує розмір страхового ліміту, тому шкоду повинен відшкодовувати страховик суд виходить з наступного.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року.

У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, й просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої ДТП, на підставах, передбачених законом (статтею 1192 ЦК України) оскільки відшкодування сплачене страховиком повною мірою не покрило витрати необхідні для відновлення автомобіля позивача.

Відповідно до квитанції №584788 від 22.11.2016 року позивачем сплачено за проведення експертного автотоварознавчого дослідження 3 000, 00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов'язані з розглядом справи в разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином дана сума підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.6 ст.141 якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням серіїїБ № 045524(а.с.4), та відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10,12,81,141,268 ЦПК України, ст.ст.1166, 1167, 1168,1187 ЦК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ПАТ НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовільнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, матеріальної шкоди у сумі 15755,78 грн., судові витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 3 000, 00 грн. Всього стягнути грошових коштів на суму 18 755,78 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_4 на користь Держави судовий збір в сумі сумі 640 грн. 00 коп. код 37862784 МФО 821018 Банк ГУДКУ в Київській області р/р 0016 для Баришівського районного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17.01.2018 року.

Суддя Баришівського

районного суду К. В. Коваленко