Справа № 185/3614/17
Провадження № 2/185/189/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Палюх Т. Д., при секретарі Молчановій Н.Ю., розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки і піклування Павлоградської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, до неї ж, як законного представника неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки і піклування Павлоградської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2002 року, посвідченого завідуючою Першої павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А., зареєстрованому в реєстрі за номером 1-2928, належить на праваі власності квартира АДРЕСА_1. У 2014році за згодою позивача у будинку були зареєстровані та стали проживати колишня дружина його сина - ОСОБА_2 із неповнолітніми дітьми - ОСОБА_3, 2008 р.н., та ОСОБА_4, 2017 р.н. Рішенням Павлоградського міськрайоннього суду Дніпропетровської області від 28.01.2016року шлюб між сином позивача та відповідачем, який був зареєстрований 27.04.2012року, розірвано. Після розірвання шлюбу, 09.04.2016року відповідачка забрала з квартири речі та разом з дітьми виїхала на інше місце проживання. З цього часу вона не цікавиться даним приміщенням, не несе витрат на утримання квартири. Добровільно відповідач не знімається із зареєстрованого місця проживання, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав, як власника квартири. У зв"язку з реєстрацією відповідачів позивач не може скористатися субсидією, що ставить його в скрутне матеріальне становище.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Суду пояснили, що відповідач забезпечена житлом, оскільки їй на праві спільної часткової власності разом з її матір"ю належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_3.

Відповідач та її представник ОСОБА_8 в судовому засідані позов не визнали з підстав, зазначених у відзиві, в якому зазначили, що відповідач розірвала шлюб з ОСОБА_9 з причин пияцтва чоловіка, його аморальної поведінки, а також з інших особистих причин, тому причини непроживання її та неповнолітніх дітей у вказаній вквартирі є поважними. Крім того, одразу після виїзду її з дітьми квартира була здана позивачем в оренду стороннім особам.

Від третьої особи - Органу опіки і піклування Павлоградської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника, при прийнятті рішення третя особа просить врахувати інтереси малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що відповідач з чоловіком ОСОБА_9 та дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали у вищевказаній квартирі, однак у квітні 2016року відповідач забрала речі з квартири та разом з дітьми виїхала з квартири.

Вислухавши сторони та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що позивачу на підставі підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2002 року, посвідченого завідуючою Першої павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А., зареєстрованому в реєстрі за номером 1-2928, належить на праваі власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.7).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 05.06.2014року (а.с.25-26,135).

Рішенням Павлоградського міськрайоннього суду Дніпропетровської області від 28.01.2016року шлюб між ОСОБА_9. та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно до акту № 1, складеного 07.04.2017року головою правління ОСББ "Комарова, 13 Мільшиною О.Г. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, з дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з 11 квітня 2016року( а.с.14).

Доказів на підтвердження негативної поведінки ОСОБА_9 у період сумісного подружнього життя з відповідачкою суду не надано, згідно із характеристикою з місця проживанняя ОСОБА_1 характеризується позитивно( а.с.122).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, виникнення права відповідача на користування житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав.

Судов встановлено, що відповідач з дітьми з квітня 2016 року не проживає у спірній квартирі, має на праві власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_3( а.с.70).

Відповідно до ст. 242 Цивільного кодексу України батьки є законними представниками своїх дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 цього кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. На виконання цієї норми закону малолітні діти відповідача проживають разом з нею.

Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладала з позивачем, як власником житлового приміщення, яких- небудь договорів щодо житлового приміщення, чи узгоджувала з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача та її дітей у належному позивачу житловому приміщенні є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати на сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 12,13,76,77,78,259,261,265,354 ЦПК України, ст.405,391 Цивільного кодексу України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП НОМЕР_1, судові витрати на сплату судового збору в сумі 640грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 16.08.2018року.

Суддя Т. Д. Палюх