Постанова

Іменем України

17 січня 2018 року

м. Київ

справа № 243/2030/16-ц

провадження № 61-285 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач -Фонд державного майна України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2016 року у складі судді Проніна С. Г. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від

02 червня 2016 року у складі суддів: Канурної О. Д., Постолової В. Г.,

Санікової О. С.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, обґрунтовуючи його тим, що він з 08 березня 1989 року по 31 травня

2000 року працював на посаді обпилювальника цеху хімапаратури № 2 у відкритому акціонерному товаристві «Слов'янсткий керамічний завод» (далі - ВАТ ««Слов'янсткий керамічний завод»).

Заочним рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від

05 листопада 2015 року з ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» стягнуто на його користь заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 1 726 грн

98 коп. та компенсацію моральної шкоди у сумі 1 000 грн 00 коп., а всього

2 726 грн 98 коп. Зазначене рішення було пред'явлено до виконання до відділу Державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції, однак залишається невиконаним.

Постановою господарського суду Донецької області від 25 грудня 2008 року

ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Посилаючись на те, що частка державної власності у статутному капіталі

ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» становить 92,90 %, просив на підставі статті 619 ЦК України стягнути з Фонду Державного майна України заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 1 726 грн 98 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2016 року, з урахуванням виправлень, внесених ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року, позов

ОСОБА_4 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» не є казенним підприємством чи державною установою, а тому держава в особі Фонду державного майна не може нести додаткової відповідальності за його зобов'язаннями.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 02 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що Фонд державного майна України відповідно до статті 176 ЦК України не несе відповідальність за борги ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» є законним та обґрунтованим.

У липні 2016 року ОСОБА_4звернувся із касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від

11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 02 червня 2016 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що Фонд державного майна України повинен нести субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями створеного державою підприємства - ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат», на підставі положень статті 619 ЦК України та статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У жовтні 2016 року до касаційного суду надійшли заперечення Фонду державного майна України на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких зазначено, що Фонд державного майна України не є правонаступником ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» і не несе субсидіарну відповідальність за його зобов'язаннями відповідно до положень частини першої статті 176 ЦК України. Крім того, додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосуватись до трудових правовідносин, а може виникати лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше.

Згідно з частинами другою та третьою статті 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливу місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.

За змістом частини другої статті 152 ЦК України, частини другої статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій.

Відповідно до частини першої статті 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи (частина перша статті 619 ЦК України).

Враховуючи, що між сторонами не існувало будь-яких зобов'язань, вони не перебували у трудових відносинах, Фонд державного майна України не є правонаступником ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» та відповідно до частини першої статті 176 ЦК України не несе відповідальності за зобов'язаннями створеної державою юридичної особи у формі акціонерного товариства, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Безпідставним є посилання заявника на положення статті 619 ЦК України, як на правову підставу відповідальності Фонду державного майна України за зобов'язаннями ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» з виплати

ОСОБА_4 заробітної плати, оскільки додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, а може виникатилише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало.

Необґрунтованими є також доводи касаційної скарги про необхідність застосування положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до спірних правовідносин, оскільки відповідно до положень статтей 1, 2 вказаного Закону він встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», боржником за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація чи юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» не є юридичною особою публічного права (державним підприємством) та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не передбачено обов'язків держави, в особі Фонду державного майна України, як субсидіарного боржниказа зобов'язаннями акціонерного товариства з виплати заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 02 червня

2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

С.О. Погрібний

О.В. Ступак