П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №567/408/16-ц

провадження №22-ц/787/219/2018

15 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В.(суддя -доповідач), Григоренка М.П., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - Острозьке споживче товариство,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

за участю:

представника Острозького споживчого товариства - Загребельного Віталія Васильовича,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Острозького споживчого товариства на рішення Острозького районного суду Рівненської області в складі судді - Венгерчук А.О. від 1 грудня 2017 року, проголошеного в 14год.21хв. в м.Остріг

в с т а н о в и в :

27 квітня 2016 року Острозьке споживче товариство звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення основного боргу та пені за договором оренди основних засобів. Вимоги мотивовані тим, що 4 лютого 2013 року між Острозьким споживчим товариством та ОСОБА_3 укладений договір оренди №20 основних засобів, предметом якого є торгова площа магазину с.Оженин, загальною площею 63 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зі сплатою орендної плати в розмірі 800 грн. за місяць, в т.ч. ПДВ та строком його дії з 4 лютого 2013 року до 31 грудня 2015 року.

Договір був пролонгований та є укладеним на невизначений строк. У відповідачки існує заборгованість по орендних платежах за листопад-грудень 2015 р., січень-травень 2016 р. на загальну суму 4800 грн. За порушення умов, договором передбачено сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки та на підставі ч.2 ст.625 ЦК -проценти (365% річних).

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з ОСОБА_3 суму основного боргу в розмірі 5600 грн., пеню в розмірі 555,47 грн., проценти в розмірі 5480 грн., а всього 11635,47 грн., а також покласти на відповідача судові витрати.

Заперечуючи проти вказаного позову, ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору оренди основних засобів №20 від 4.02.2013 року. Позов мотивований тим, що вказаний договір нею не укладався, не підписувався, про його існування дізналась лише після отримання копії позовної заяви з відповідними додатками.

Вважає, що в зв'язку з тим, що вона не підписувала договір оренди основних засобів №20 від 4 лютого 2013 року, а також акт приймання передачі майна, з його умовами ознайомлена не була, примірник договору їй не вручався, то укладення вказаного договору не могло та не може відповідати її внутрішній волі, так як, вона не бажала настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому він має бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ч. 2 ст. 207, ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 1 грудня 2017 року в задоволенні позову Острозького споживчого товариства до ОСОБА_3 про стягнення основного боргу та пені за договором оренди основних засобів відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Острозького споживчого товариства про визнання недійсним договору оренди основних засобів №20 від 04 лютого 2013 року задоволено. Визнано недійсним договір оренди основних засобів №20 укладений між Острозьким споживчим товариством та ОСОБА_3 4 лютого 2013 року. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 оспорюваний договір та акт прийому-передачі не підписувала, об'єкт оренди їй не передавався, що свідчить по відсутність її волевиявлення, як учасника правочину та наявність підстав для визнання договору недійсним відповідно до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України та відмови у задоволенні первісного позову.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі Острозьке споживче товариство покликається на його незаконність в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до спірних правовідносин судом не було застосовано норми ст.218 ЦК України та не враховано положення ст.793 ЦК України. Відтак, встановлення лише факту не підписання ОСОБА_3 договору та акту приймання-передачі, не може слугувати безумовною підставою для визнання такого договору недійсним. Відповідно до інформаційного листа ВССУ, встановивши, що спірний договір, який за формою та змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчинений. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним за ст.203, 215 ЦК - підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення власника, якщо власник в подальшому не схвалив такого правочину.

Вважає, що факт схвалення відповідачем договору підтверджується прибутковими касовими ордерами за період лютого 2013 по липень 2015 року, згідно яких у вказаний період від ОСОБА_3 приймалась оплата за оренду.

Суд безпідставно не взяв до уваги такі докази, посилаючись на відсутність на них підпису ОСОБА_3, оскільки прибутковий касовий ордер визначений типовою формою № КО-1, яка не передбачає підпису платника у разі внесення коштів через касу підприємства.

З виписки з банківського рахунку позивача за вересень, листопад 2015 року вбачається, що 3.09.2015 року ОСОБА_3 внесла через касу банку 800 грн., як плату за оренду за серпень 2015 року, а 9.11.2015 року - 1600 грн. за вересень-жовтень 2015 року.

Також, судом безпідставно не взято до уваги покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Крім того, схвалення відповідачем договору підтверджується підписаними ОСОБА_3 заявою про участь в аукціоні від 4 лютого 2013 року, протоколом №26 переможця конкурсу Острозького споживчого товариства зі здачі в оренду основних засобів від 4 лютого 2013 року та правочином про внесення змін до договору оренди основних засобів, який є невід'ємною частиною договору від 4 лютого 2013 року.

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3-ОСОБА_5 мотивований тим, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами та застосував до них норми матеріального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наданої позивачем копії договору, 4 лютого 2013 року між Острозьким споживчим товариством, як орендодавцем та ОСОБА_3 (орендарем) був укладений договір оренди №20 основних засобів, предметом якого є торгова площа магазину с.Оженин, загальною площею 63 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Строк його дії встановлений з 4 лютого 2013 року до 31 грудня 2015 року та пунктом 3.2 договору передбачено порядок та умови його пролонгації. Орендна плата становить 750 грн. за місяць, в т.ч. ПДВ.

Згідно акту приймання-передачі до договору оренди основних засобів від 4 лютого 2013 року Острозьке споживче товариство передало, а ОСОБА_3 прийняла відповідно до умов договору оренди основних засобів від 4 лютого 2013 року частину приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Із копії правочину про внесення змін до договору оренди основних засобів вбачається, що Острозьке споживче товариство та орендар ОСОБА_3 вирішили внести зміни в п.4.1 договору, а саме: з 1 березня 2015 року орендна плата за основні засоби, що орендуються становить 800 грн.

Згідно наданих позивачем копій прибуткових касових ордерів за період з 23.02.2013 року по 10.07.2015 року та виписок за 9.11.2015 року та 3.09.2015року, від імені ОСОБА_3, сплачувалась орендна оплата Острозькому споживчому товариству.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 208 ЦК України передбачено перелік правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі. Одним з таких випадків зазначений у п. 2 ч. 1 вказаної статті -правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 793 Цивільного кодексу України, договір найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис сторони договору є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Унаслідок вказаного, підписання правочину здійснюється кожною із сторін власноручно або власноручно уповноваженими на те стороною особами.

У разі відсутності власноручного підпису, слід вважати, що правочин не відповідає вимогам, які встановлюються до письмової форми правочину.

Висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи від 10.05.2017 року №1.1-89/17, виконаного Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, встановлено, що підпис від імені орендаря в особі ОСОБА_3, в графі "Орендар" в договорі оренди основних засобів №20 від 4.02.2013 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Підпис від імені орендаря в особі ОСОБА_3 в графі "від орендаря основні засоби, обладнання і інвентар прийняв:" в акті приймання-пердачі до договору оренди основних засобів від 4.02.2013 року - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

За наведеного, встановивши, що ОСОБА_3 не підписувала договір оренди основних засобів №20 від 4.02.2013 року, а відтак не була ознайомлена з його істотними умовами, що свідчить про відсутність її справжнього волевиявлення на підписання договору саме на таких умовах, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вказаного договору недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України, як такого, що вчинений поза волею учасника правочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення лише факту не підписання ОСОБА_3 договору та акту приймання-передачі, не може слугувати безумовною підставою для визнання такого договору недійсним, а також про незастосування судом до спірних правовідносин норм ст.218 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки підставою для визнання оспорюваного договору недійсним стало не саме по собі не підписання його ОСОБА_3, а відсутність волевиявлення останньої на вчинення правочину.

Необґрунтованими є доводи позивача за первісним позовом про подальше схвалення договору ОСОБА_3, так як законом передбачено лише схвалення правочину, вчиненого представником з перевищенням повноважень, а не правочину, який не підписувався стороною.

Прибуткові касові ордери та виписки з банківського рахунку Острозького споживчого товариства не свідчать про внесення в касу та на рахунок останнього орендної плати за період з лютого 2013 по липень 2015 року саме ОСОБА_3

Вказані доводи також суперечать умовам п.4.2 оспорюваного договору, згідно якого орендна плата сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про не прийняття судом до уваги показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_10, оскільки покази вказаних свідків судом відображено в оскаржуваному рішенні та надано їм належну оцінку.

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Покликання позивача за первісним позовом на підписання ОСОБА_3 заяви про участь в аукціоні від 4 лютого 2013 року, протоколу №26 переможця конкурсу Острозького споживчого товариства зі здачі в оренду основних засобів від 4 лютого 2013 року та правочину про внесення змін до договору оренди основних засобів також не свідчать про наявність в останньої волевиявлення на укладення з Острозьким споживчим товариством договору від 4 лютого 2013 року саме на умовах, викладених в оспорюваному договорі, який вона не підписувала.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Острозького споживчого товариства залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 1 грудня 2017 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок Острозького споживчого товариства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 19 лютого 2018року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Григоренко М.П.

Шимків С.С.