РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4, в особі представника адвоката ОСОБА_1, до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд,

ВСТАНОВИВ:

До Василівського районного суду звернувся ОСОБА_4, в особі представника адвоката ОСОБА_1, із позовом до ОСОБА_2 У позовній заяві зазначено, що 10 грудня 2013 року Василівський районний суд по кримінальній справі №1-кп/311/250/13 визнав винним ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України та засудив його до покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України суд звільнив ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, зобов'язавши його у відповідності до ст.76 КК України, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання та періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Вказаним вироком суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі - 3527,33 грн., моральну шкоду в сумі -10 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі -5000 грн., а всього - 18 527,33 грн. Вирок Василівського районного суду набрав законної сили 05 лютого 2014 року. 28 лютого 2014 року був отриманий виконавчий лист №1-кп/311/250/13, який направлений до виконавчої служби. 03 березня 2014 року Постановою державного виконавця ВДВС ОСОБА_5 районного управління юстиції Запорізької області було відкрите виконавче провадження ВП42338253 та наданий строк добровільного виконання рішення суду до 09 березня 2014 року. ОСОБА_2 не виконав рішення суду в наданий йому термін і ухилявся від його виконання, навіть 26 березня 2014 року подавав заяву до державного виконавця ВДВС про зупинення виконавчого провадження в зв'язку з касаційним оскарженням вироку суду. 07 квітня 2014 року Постановою державного виконавця ВДВС ОСОБА_5 районного управління юстиції Запорізької області було накладено арешт на майно ОСОБА_2 в межах суми 18527,33 гривні, але у відповідності до письмових пояснень ОСОБА_2 від 21 жовтня 2014 року у нього будь-яке майно було відсутнє. В 2015 році виконавчий лист був переданий за місцем роботи боржника в ПрАТ «ЗЗРК» де з ОСОБА_2 стягувались кошти із його заробітної плати у розмірі 20% щомісячно. ОСОБА_2 мав реальну можливість виплатити борг ОСОБА_4 у розмірі 18 527,33 гривень, що підтверджується звітами ПрАТ «ЗЗРК» за 2015 рік про здійснення відрахування та виплати заборгованості від 22 вересня 2016 року, довідки про доходи ОСОБА_2 за шість місяців 2015 року від 13 липня 2015 року, так як у 2015 році він отримав за дохід за рік у розмірі 100144,43 гривень, який в більше ніж в п'ять разів перевищує суму боргу. ОСОБА_2 користувався коштами, які повинен був перерахувати ОСОБА_4 ухиляючись від погашення заборгованості. З травня 2016 року кошти, які стягувались з боржника перестали надходити на картковий рахунок стягувача, у відповідності до банківської інформації ОСОБА_4 були зараховані кошти в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 у сумі 15639,69 гривень, при цьому заборгованість у сумі 2887,64 гривень залишилась не виконаною. За скаргою до відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 районного управління юстиції Запорізької області отримана відповідь від 02 лютого 2017 року за №187/5, що ними визнається факт наявності заборгованості у сумі 2890,87 гривень. В травні 2017 року заборгованість у сумі 2890,87 гривень була перерахована на рахунок ОСОБА_4 і заборгованість у сумі 18 527,33 грн. була погашена повністю. Після набрання чинності вироку суду у ОСОБА_2 виникло зобов'язання по сплаті коштів на користь ОСОБА_4 у сумі 18 527,33 гривень, тому таке зобов'язаний є грошовим зобов'язанням. ОСОБА_2 ухилився від добровільного виконання грошового зобов'язання. Строк виконання грошового зобов'язання встановлений за постановою державного виконавця ВДВС ОСОБА_5 районного управління юстиції Запорізької області від 03 березня 2014 року яким було відкрите виконавче провадження ВП42338253 та наданий строк добровільного виконання до 09 березня 2014 року. В розрахунок інфляційних втрат прийнята інформація отримана від ОСОБА_5 районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області викладена у розпорядженнях №42338253/4 від 11 березня 2015 року, 28 березня 2015 року, 24 квітня 2015 року, 15 травня 2015 року, 24 червня 2015 року, 26 серпня 2015 року, 16 жовтня 2015 року, 19 листопада 2015 року, 23 грудня 2015 року, 19 лютого 2016 року,14 квітня 2016 року, 25 травня 2016 року, звітів ПрАТ «ЗЗРК» про здійснення відрахування та виплати заборгованості за 2015-2016 роки від 22 вересня 2016 року, та інформація від ПриватБанку про перерахування коштів позивачу від 14 квітня 2016 року, 22 серпня 2016 року,11 травня 2017 року. Дані про рух коштів викладено в таблиці, яка додана до позовної заяви. ОСОБА_2 прострочив оплату грошового зобов'язання визначеного за рішенням Василівського районного суду від 10 грудня 2013 року у сумі 18 527,33 гривень, тому зобов'язаний сплатити інфляційні втрати, а також 3% річних від простроченої суми. Вирок Василівського районного суду від 10 грудня 2013 року по кримінальній справі набрав чинності 05 лютого 2014 року, вимога виконавчої служби про добровільне погашення грошових зобов'язань у розмірі 18 527,33 гривень в строк до 09 березня 2014 року не була виконана ОСОБА_2 Згідно розрахунку Інфляційних втрат за 2014 рік становить 4423,77 гривень. Згідно розрахунку Інфляційних втрат за 2015 рік становить 10077,22 гривень. Згідно розрахунку Інфляційних втрат за 2016 рік становить 2469,51гривень. Згідно розрахунку Інфляційних втрат за 2017 рік становить 969,98 гривень. Всього інфляційні втрати становлять 17940,48 гривень. Сума 3% річних становить 1032,10 гривень. Загальна сума яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 становить 18972,58 гривень. Для надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_1 з позивачем ОСОБА_4 була укладена угода №947 від 01 вересня 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач, в особі представника, просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у сумі 17940,48 гривень, річні у сумі 1032,10 гривень, судові витрати у вигляді судового збору у сумі 640 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 7600 гривень.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечує та суду пояснив, що не мав коштів, щоб сплатити суму боргу в цілому. З його заробітної плати вираховували по 20% щомісячно на погашення сум за вироком суду. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечує та суду пояснив, що позовні вимоги є необґрунтованими. Сума, яка присуджена вироком суду, не є грошовим зобов`язанням і норми статті 625 ЦК України до даних відносин не можуть застосовуватися.

Вислухавши пояснення представників сторін та відповідача, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що вироком Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2013 року по кримінальній справі №1-кп/311/250/13 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі, ст.75 КК України зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Також вироком суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 3527,33 грн., моральної шкоди в сумі 10 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., а всього - 18 527,33 грн.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області набрав законної сили 05 лютого 2014 року.

03 березня 2014 року Постановою державного виконавця ВДВС ОСОБА_5 районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_6 було відкрите виконавче провадження ВП42338253 та наданий строк добровільного виконання рішення суду до 09 березня 2014 року.

ОСОБА_2 не виконав рішення суду в наданий йому термін.

07 квітня 2014 року Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_6 було накладено арешт на майно ОСОБА_2 в межах суми 18527,33 гривні, але у відповідності до письмових пояснень ОСОБА_2 від 21 жовтня 2014 року у нього будь-яке майно було відсутнє.

В 2015 році виконавчий лист був переданий за місцем роботи боржника в ПрАТ «ЗЗРК», де з ОСОБА_2 стягувались кошти із його заробітної плати у розмірі 20% щомісячно. З травня 2016 року кошти, які стягувались з боржника перестали надходити на картковий рахунок стягувача, у відповідності до банківської інформації ОСОБА_4 були зараховані кошти в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 у сумі 15639,69 гривень, при цьому заборгованість у сумі 2887,64 гривень залишилась не виконаною.

В травні 2017 року заборгованість у сумі 2890,87 гривень була перерахована на рахунок ОСОБА_4 і заборгованість у сумі 18 527,33 грн. була погашена повністю.

Відповідачем ОСОБА_2 порушено строк виконання грошового зобов'язання, встановлений за постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_6 від 03 березня 2014 року, яким було відкрите виконавче провадження ВП42338253 та наданий строк добровільного виконання, до 09 березня 2014 року.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем, в особі представника, обґрунтовано, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, що викладена у постановах Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11, постанову Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі №6-42цс11.

Суд визнає помилковим посилання представника відповідача адвоката ОСОБА_3 на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року №10-74/0/4-13, відповідно до змісту якого, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Зобов`язання за зазначеним вище вироком Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2013 року зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. За змістом статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також суд критично оцінює заперечення відповідача ОСОБА_2, що він не мав можливості сплатити позивачеві грошові суми за судовим рішенням. ОСОБА_2 працював в ПрАТ «ЗЗРК», отримував заробітну плату та мав можливість сплатити заборгованість ОСОБА_4 за судовим рішенням.

В розрахунок інфляційних втрат прийнята інформація отримана від ОСОБА_5 районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області викладена у розпорядженнях №42338253/4 від 11 березня 2015 року, 28 березня 2015 року, 24 квітня 2015 року, 15 травня 2015 року, 24 червня 2015 року, 26 серпня 2015 року, 16 жовтня 2015 року, 19 листопада 2015 року, 23 грудня 2015 року, 19 лютого 2016 року,14 квітня 2016 року, 25 травня 2016 року, звітів ПрАТ «ЗЗРК» про здійснення відрахування та виплати заборгованості за 2015-2016 роки від 22 вересня 2016 року, та інформація від ПАТ «КБ Приватбанк» про перерахування коштів позивачу від 14 квітня 2016 року, 22 серпня 2016 року,11 травня 2017 року.

ОСОБА_2 прострочив оплату грошового зобов'язання визначеного за вироком Василівського районного суду від 10 грудня 2013 року у сумі 18 527,33 гривень.

Відповідно до роз'яснення для розрахунку інфляційних витрат розміщені у Листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», розмір щомісячної інфляції розміщується в газеті «Урядовий кур'єр». Сума інфляції розрахована за формулою: ((сума боргу - виплачена щомісячна сума)+інфляційні втрати за попередні місяці) х поточний коефіцієнт інфляції)/100.

Згідно розрахунку Інфляційних втрат за 2014 рік становить 4423,77 гривень.

Згідно розрахунку Інфляційних втрат за 2015 рік становить 10077,22 гривень.

Згідно розрахунку Інфляційних втрат за 2016 рік становить 2469,51гривень.

Згідно розрахунку Інфляційних втрат за 2017 рік становить 969,98 гривень.

Всього інфляційні втрати становлять: 17940,48 гривень.

Сума 3% річних становить 1032,10 гривень.

При вирішенні питань щодо розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, суд приймає розрахунок, виконаний представником позивача (а.с.7)

Загальна сума яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 становить: 18972,58 гривень (17940,48+1032,10=18972,58).

При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд керується п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_1 з позивачем ОСОБА_4 була укладена угода №947 від 01 вересня 2017 року. За угодою передбачено надання правової допомоги у вигляді: консультація, збір, підготовка, документів, підготовка розрахунку, позовної заяви до суду про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат, трьох відсотків річних від простроченого грошового зобов'язання, та представлення інтересів позивача у суді. При цьому відповідно до п.3.1 Уходи, ОСОБА_4 зобов'язався сплатити винагороду на умах домовленості, які передбачені в п.3.1.1, 3.1.2 Додаткової угоди від 13 вересня 2017 року у розмірі 7600 гривень.

Тобто, з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_4, кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за розрахунком, з урахуванням Акту виконаних робіт від 13.09.2017 року, та сплачених коштів згідно квитанції №947 від 13.09.2017 р. в межах граничного розміру.

При розрахунку граничного розміру правової допомоги враховано, що за актом виконаних робіт від 13 вересня 2017 року при наданні правової допомоги було затрачено 20 годин, що визначає граничний розмір у сумі 12800 гривень, за квитанцією №947 від 13 вересня 2017 року було сплачено 7600 гривень.

Тому вказана сума не перевищує граничних сум і підлягає стягненню на користь позивача

Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідачем або його представником не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами

Суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 17940 грн. 48 коп., річні за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 1032 грн.

Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн., які поніс позивач, та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7600 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_4:

Стягнути з ОСОБА_2, який проживає за адресою: 71670, Запорізька область Василівський район с. Мала Білозірка вул. Чкалова б.19, податковий ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, який проживає за адресою: 71670, Запорізька область Василівський район с. Мала Білозірка вул. Чкалова б.17, податковий ідентифікаційний номер НОМЕР_2, інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 17940 грн. 48 коп., річні за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 1032 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7600 грн., а всього 27212 (двадцять сім тисяч двісті дванадцять) грн. 58 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик