Справа № 203/4930/16-ц
Провадження № 2/0203/70/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2018 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ» Дніпропетровської міської ради, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2, Професійна спілка «Організація працівників Адміністративно-технічного управління», Комунальне підприємство «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до Комунального підприємства «АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ» Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач була прийнята на посаду юрисконсульта КП «Адміністративно-технічне управління» ДОР. Наказом голови комісії з припинення як юридичної особи Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради від 22 вересня 2016 року № 72-к «Про звільнення ОСОБА_1І.», позивача 22 вересня 2016 року звільнено з посади начальника юридичного відділу, у зв'язку з скороченням численності штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, внаслідок реорганізації КП «Адміністративно-технічне управління» з припиненням юридичної особи, відповідно до п.1 рішення Дніпропетровської міської ради від 18 травня 2016 року № 26/8 «Про реорганізацію та зміну найменування комунальних підприємств Дніпропетровської міської ради». Позивач вважає вищезазначений наказ незаконним, оскільки власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через 2 місяці з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до листа Професійної спілки «Організація працівників Адміністративно-технічного управління», комісією з припинення юридичної особи КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради попередньо не погоджувалося питання звільнення будь-кого з працівників підприємства, не надходило жодного подання, листа чи/або звернення з питання реорганізації підприємства, що тягне за собою скорочення чисельності або штату працівників. Будь-які консультації адміністрацією КП «Адміністративно-технічне управління» чи комісією з припинення юридичної особи з Професійною спілкою «Організація працівників Адміністративно-технічного управління» не проводилися. Більш того, профспілковим органом КП «Адміністративно-технічне управління» протягом 2016 року не розглядалося питання та не надавалася попередня згода щодо звільнення займаних працівників з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України. Під час ознайомлення з наказом про звільнення, як виявилося, однією з підстав для його винесення став наказ від 21 липня 2016 року № 35-к «Про звільнення працівників у зв'язку з реорганізацією підприємства», з яким позивача ознайомлено не було. Крім того, позивачу не пропонувались жодної вакансії, які існували на підприємстві, що також є грубим порушенням ст.49-2 КЗпП України. На підставі викладеного позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати наказ голови комісії з припинення юридичної особи КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради № 75-к від 22 вересня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1І.»; поновити позивача на посаді юрисконсульта КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради; стягнути з КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні 24 січня 2017 року за клопотанням позивача до участі у справі ухвалою суду від 24 січня 2017 року в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Професійну спілку «Організація працівників Адміністративно-технічного управління». (а.с. а.с. 60, 66-67) Також ухвалою суду в судовому засіданні 23 грудня 2016 року до участі у справі було залучено керівника підприємства - ОСОБА_2 (а.с.57-58)

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити.

Представник відповідача для розгляду справи по суті у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення по справі, в яких представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В письмових поясненнях зазначено, що наказ № 75-к від 22 вересня 2016 року про звільнення позивача з посади юрисконсульта відповідає вимогам КЗпП України. Так, у травні 2016 року КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради повідомляв працівників підприємства про зміну місцезнаходження відповідача - роботодавця за новою адресою: м. Дніпро, просп. Пушкіна, 55, шляхом розміщення повідомлень на вхідних дверях за минулою адресою підприємства, публікації повідомлення у газеті «Наше Місто» та на інтернет-сторінці, розташованій на офіційному сайті Дніпропетровської міської ради. Разом із цим, ОСОБА_1 не з'явилась на робоче місце за новою адресою: м. Дніпро, просп. Пушкіна, 55 та не приступила до виконання своїх обов'язків, у зв'язку із чим зафіксовано відсутність позивача на роботі у табелях обліку робочого часу за період з 16 травня 2016 року по 22 вересня 2016 року та у відповідних актах про відсутність працівника на роботі. 22 липня 2016 року на адресу позивача направлено письмове попередження про її звільнення з 22 вересня 2016 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з реорганізацією підприємства. Тобто, підприємством в повному обсязі виконано обов'язок, передбачений ч.1ст.492 КЗпП України, щодо персонального повідомлення позивача за два місці перед наступним вивільнення. Позивачу не запропоновувалась інша посада, оскільки на той час вакантні посади були відсутні. Таким чином КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради було в повному обсязі дотримано передбачену чинним законодавством процедуру звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників внаслідок реорганізації, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. (а.с. а.с. 25-29, 136-142, 168-169)

Представник професійної спілки «Організація працівників Адміністративно-технічного управління» в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. В матеріалах справи наявні його письмові пояснення в який він позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. (а.с.84-86)

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, пояснення не надав. Водночас, його представником за довіреністю було визначено представника відповідача (а.с. 61).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

22 березня 2016 року на підставі наказу № 18-к від 22 березня 2016 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради на посаду юрисконсульта юридичного відділу. (а.с.10)

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Рішенням VII сесії Дніпропетровської міської ради від 18 травня 2016 року № 26/8 «Про реорганізацію та зміну найменування комунальних підприємств Дніпропетровської міської ради» вирішено реорганізувати КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради, з припиненням як юридичної особи, шляхом приєднання до КП «Управління з організації контролю благоустрою обєктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності», змінивши його найменування на «Комунальне підприємство «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради (а.с.89-90).

Рішенням VII сесії Дніпропетровської міської ради від 13 квітня 2017 року № 16/9 «Про внесення змін до рішення міської ради від 18 травня 2016 року № 26/8 «Про реорганізацію та зміну найменування комунальних підприємств Дніпропетровської міської ради» вирішено припинити шляхом ліквідації юридичну особу - КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради.

Розпорядженням № 1-20/5-рк від 20 травня 2016 року «Про створення комісії з припинення як юридичної особи комунального підприємства Дніпропетровської міської ради, створено комісію з припинення як юридичної особи КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради (а.с.91).

Наказом Комісії з припинення як юридичної особи Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради від 22 вересня 2016 року № 75-к «Про звільнення ОСОБА_1І.», позивачку 22 вересня 2016 року звільнено з посади юрисконсульта юридичного відділу КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради, у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, внаслідок реорганізації КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради з припиненням юридичної особи, відповідно до п.1 рішення Дніпропетровської міської ради від 18 травня 2016 року № 26/8 «Про реорганізацію та зміну найменування комунальних підприємств Дніпропетровської міської ради» (а.с.11).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Позивачку було звільнено у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників внаслідок реорганізації підприємства.

При цьому, згідно ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення за вищезазначеною підставою допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Крім того, ст.492 КЗпП України передбачено, що про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне звільнення.

Як на факт наявності попередження ОСОБА_1 про майбутнє звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, представник відповідача посилається на письмове попередження про її звільнення, яке підприємством було направлено на адресу позивачки 22 липня 2016 року.

Разом з тим, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_1 отримала вищезазначене попередження. Докази такого у справі вістуні.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 про майбутнє звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України належним чином попереджена не була, у звязку із чим суд не бере до уваги в якості належного доказу попередження від 21 липня 2016 року № 119/2-04-т (а.с.31).

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_1 є членом Професійної спілки «Організація працівників Адміністративно-технічного управління», у звязку із чим на позивача, як члена профспілки, поширюються гарантії встановлені законом.

За приписами п.10 ст.247 КЗпП України, ст.38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом Професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України та ст.39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

В даному випадку згода профспілки не була отримана відповідачем взагалі, а звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України було проведено без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, хоча у даному випадку таке звернення є обов'язковим.

Щодо посилання представника відповідача на неналежну легалізацію профспілки, суд зазначає наступне.

На час створення вищезазначеної Професійної спілки законодавством не встановлювалося окремої процедури її легалізації. Так, Дніпропетровським міським управлінням юстиції було розглянуто та взято до уваги повідомлення про утворення Професійної спілки «Організація працівників адміністративно-технічного управління», про що профспілку було повідомлено листом від 28 січня 2016 року за № 242/10.12-09/166 «Про легалізацію».

Крім того, підприємством на адресу вищезазначеної Професійної спілки направлялись відповідні листи, у звязку із чим суд приходить до висновку, що відповідачем визнавався факт наявності на підприємстві Професійної спілки «Організація працівників адміністративно-технічного управління».

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 01 липня 2016 року у справі № 6-119цс15 рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем, всупереч ст.492 КЗпП України, позивачу не було запропоновано вакантних посад на підприємстві, роботи, яку б працівник міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої ст.40, ч.3 ст.492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Зазначена правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, які є обов'язковими для всіх судів України.

Відповідно до положень ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Факт наявності вакантних посад у КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради підтверджується штатним розписом, відповідно до якого з 23 вересня 2016 року на підприємстві маються дві посади: інженер відділу реклами та інженер-інспектор відділу контролю реклами (а.с.172).

На час розгляду справи юридична особа КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради з Єдиного державного реєстру юридичних осіб не вилучена.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача, що її звільнення відбулось за п.1 ст.40 КЗпП України з численними порушенням норм трудового законодавства, а тому наказ голови комісії з припинення як юридичної особи КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради № 75-к від 22 вересня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1І.» є незаконним та підлягає скасуванню, у звязку із чим ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді начальника юридичного відділу КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

У відповідності до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, цей порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

Згідно довідки від 11 січня 2017 року № 11/01/17-3 середня заробітна плата ОСОБА_1І за відпрацьовані місяці перед звільненням (коли їй нараховувалась заробітна плата) становить 614 грн. 65 коп. (а.с. 65). На підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП та у зв'язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 вересня 2016 року по 16 січня 2018 року (день винесення судового рішення), що складає 327 робочих днів * 614 грн. 65 коп. = 200 990 грн. 55 коп.

Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від плати судового збору згідно п.1 ч. 1 ст. 5 закону України «Про судовий збір» та у звязку з повним задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати за вимогою немайнового характеру про поновлення на роботі та за вимогами майнового характеру про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а разом 2 561 грн. 11 коп.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати але не більше ніж за один місяць, та у справах про поновленні на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, ст.ст. 21, 40, 139, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 12, 76-78, 141, 212, 213, 215, 430, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ» Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ голови Комісії з припинення як юридичної особи Комунального підприємства «АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ» Дніпропетровської міської ради від 22 вересня 2016 року № 75-к «Про звільнення ОСОБА_1І.»

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1 на роботі в Комунальному підприємстві «АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ» Дніпропетровської міської ради, ідентифікаційний код 19157017, адреса: м. Дніпро, просп. Гагаріна, буд. 13/15 на посаді юрисконсульта юридичного відділу з 22 вересня 2016 року.

Стягнути з Комунального підприємства «АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ» Дніпропетровської міської ради, ідентифікаційний код 19157017, адреса: м. Дніпро, просп. Гагаріна, буд. 13/15 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 22 вересня 2016 року по 16 січня 2018 року в розмірі 200 990 (Двісті тисяч девятсот девяносто) грн. 55 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ» Дніпропетровської міської ради, ідентифікаційний код 19157017, адреса: м. Дніпро, просп. Гагаріна, буд. 13/15 на користь держави судовий збір в розмірі 2 561 (Дві тисячі пятсот шістдесят одна) грн. 11 коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в Комунальному підприємстві «АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ» Дніпропетровської міської ради та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду. Строк подання апеляційної скарги 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 19.01.2018.

Суддя С.В. Єдаменко