"21" грудня 2018 р.
Справа № 642/8095/16-ц
2/642/89/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 р. Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.

за участю секретаря Канаєвої К.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

3-х осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 патрульної служби МВС у м. Харкові, Департаменту патрульної поліції МВС України, ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ :

23.12.2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому після змін та уточнень, остаточно просив стягнути на його користь: 1) солідарно з ОСОБА_6 патрульної служби МВС у м. Харкові, Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія» майнові збитки в розмірі 14095 грн.00 коп., 2) з ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія» 3% річних в розмірі 513 грн.12 коп., 3) солідарно з ОСОБА_6 патрульної служби МВС у м. Харкові, Департаменту патрульної поліції моральну шкоду в розмірі 8000 грн. 4) з ОСОБА_6 патрульної служби МВС у м. Харкові, Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія» судові витрати в розмірі 3932 грн. 40 коп.

При цьому посилався на те, що 23 грудня 2015р. сталося ДТП між автомобілем НОМЕР_1, під його керуванням, власником якого є його матір ОСОБА_8 та автомобілем патрульної служби «Toyota Prius» під керуванням ОСОБА_5, якого було визнано винним у ДТП постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 30.03.2016р. Згідно рахунку від 08.04.2016р. ПАТ «Завод Фрунзе», вартість робіт з відновленням автомобіля НОМЕР_1 після ДТП складають 14095 грн.00 коп. 19.04.2016р. ним подані відповідні документи до ОСОБА_7 «УОСК» для отримання страхового відшкодування, однак жодних надходжень йому не надійшло. 3% річних від суми заборгованості за порушення зобовязань складають 513 грн.12 коп., а загальна сума матеріальних збитків 15139 грн. 00 коп. Неправомірними діями водія ОСОБА_5, який є працівником поліції, спричинено моральну шкоду в розмірі 8000 грн., оскільки після ДПТ позивач перебуває у постійному стресі, що йому протипоказано. Тривалий час позивач звертається до судових інстанцій щодо отримання завданих збитків.

З врахуванням останніх вимог позивача від 26.12.2017р. ухвалою суду від 11 грудня 2018р. визнано остаточним коло осіб за даним позовом, а також позовні вимоги ОСОБА_1

Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та в подальшому просили розглядати справу у їх відсутності.

Представник відповідачів ОСОБА_6 патрульної служби МВС у м. Харкові та Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 проти задоволеннння позову за перечував, при цьому в своїх запереченнях та поясненнях посилався на те, що на момент ДТП цивільна правова відповідальність УПС у м.Харкові, як власника автомобіля «Toyota Prius» номерний знак 21 1940 була застрахована у ОСОБА_7 «УОСК» і сума позову фактично покривається страховою сумою. УПС у м.Харкові 28.12.2015р. повідомило ОСОБА_7 «УОСК» про факт ДТП для здійснення страхового відшкодування 3-ї особі ОСОБА_9, як власнику ТЗ «Hyundai Accent», однак такого відшкодування не відбулося. Посилання позивача на те, що ОСОБА_7 «УОСК» було анульовано ліцензію є хибним, оскільки ця ліцензія діє безстроково. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено та не надано жодного доказу, що підтверджу його моральні страждання та переживання. Сума збитку у разі завдання шкоди посадовою особою органу державної влади повинна відшкодовуватися Державою на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України. За ст.1 та ч.3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, дією, або бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ним своїх повноважень. Інспектор Шилін А.О. на момент ДТП перебував під час виконання службових обовязків. Крім того, позивачем не надано належних доказів про реальну суму збитків, а надано лише рахунок ПАТ «Завод Фрунзе» на суму 14095,91 грн.

Представник відповідача ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. При цьому проти задоволення позову заперечував та зазначив, що відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обовязок виникає у випадках встановлених договором або законом. При цьому ні Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ні ЦК України по відшкодуванню шкоди спричиненою в наслідок ДТП не передбачені солідарні зобовязання по виплаті страхового відшкодування. Позивач зазначає, що 19.04.2016р. звертався до ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія» та надав всі необхідні документи, однак не надає ані заяви про настання ДТП, ані заяви про виплату страхового відшкодування з відміткою ОСОБА_7 про отримання, тобто не надав належних та допустимих доказів, що ним було належно виконані положення ст.33,35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". П.п.37.1.4. ст.37 Закону обґрунтованою підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування провдовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого з моменту скоєння ДТП, що не зробив позивач. Позивачем не надано доказів оплати проведеного ремонту і максимальний ліміт стягнення з ОСОБА_7 складає 11746 грн.59 коп. (14095,91 грн. - 2349,32 (сума ПДВ) грн.) Вимоги про стягнення 3% річних є безпідставними, оскільки не передбачено застосування ст.625 ЦК України до деліктних правовідносин між потерпілим та СК. Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове зобовязання тому ч.2 ст. 625 ЦК України не застосовується.

3-я особа ОСОБА_4 уточнений позов підтримала.

3-я особа ОСОБА_5 проти задоволення уточненого позову заперечував, зазначив, що ДТП було вчинено при виконанні ним службових обовязків.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.ч.1,2,3,4 ст.12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.42, ст.48, ч.1-3 ст.49 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Сторонни користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обовязків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі.

За ч.1,4 ст.51, ч.1,3,5 ст.53 ЦПК Українисуд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обовязки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обовязки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обовязки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Відповідно до ст. 76, ч.1,2,3 ст.77,79,80 ЦПК України:

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.1166, ч.1 ст.1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За наявності вини всіх осіб, діяльності яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За ст.ст.3,4Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Субєктами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Згідно ст.ст.6,9 зазначеного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує пятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Також, згідно ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю та майну постраждалої особи.

Згідно ст.ст.28,29 зазначеного Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст.34 Закону страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

За ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов'язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов'язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до 36 Закону Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з'єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ. Якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ). Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. 36.5. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. 36.7. Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Відповідно до розяснень які містяться у п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з відповідними змінами передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). При розгляді справ про відшкодування шкоди за ст.441 ЦК ( 1540-06 ) суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст.440 ЦК, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Господарські (підприємницькі) товариства, кооперативи відповідають за шкоду на підставі ст. 441 ЦК (1540-06) у випадках її заподіяння як їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від їх імені, так і особами, які виконують роботу за трудовим договором.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п.5,6,14,16,17,19,24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

6. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

14. При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

16. Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

17. Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК.

19. З урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

24. Страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV.

Максимальні розміри страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, у разі спрощеного врегулювання дорожньо-транспортної пригоди (так званий Європротокол) затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 "Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України".

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що 23.12.2015р. близько 12 год.40 хв. на вул.Єлізарова у м.Харкові сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, власником якого є ОСОБА_8 та автомобілем патрульної поліції «Toyota Prius» номерний знак 21 1940 під керуванням водія ОСОБА_5, цивільна відповідальність якого застрахована автогосподарством УМВС України в Харківській області у ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія», що підтверджується полісом АІ/820 6882 від 25.09.2015р.

Як вбачається з постанови Ленінського районного суду м.Харкова від 30.03.2016р. ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності за малозначністю, а провадження по адміністративній справі закрито. (т.1 а.с.15)

ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія» та Автогосподарство ГУМВС України в Х/О 25.09.2015р. уклали договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АІ/820 6882), яким було застраховано автомобіль «Toyota Prius» номерний знак 211940. (т.1 а.с.87)

Відповідно до рахунку № ЗиФ-0302869 від 08.04.2016р. ПАТ «Завод Фрунзе», вартість робіт з відновлення автомобіля НОМЕР_1 після наявної ДТП складає разом з ПДВ 14095 грн. 00 коп., з яких вартість робіт складає 11746,59 грн., а ПДВ складає 2349,32 грн. (т.1 а.с.68)

19.04.2016р. ОСОБА_1 були подані до страхової компанії необхідні документи для страхового відшкодування, а УПС у м.Харкові 28.12.2015р. повідомило ОСОБА_7 «УОСК» про факт ДТП для здійснення страхового відшкодування ОСОБА_9, як власнику ТЗ «Hyundai Accent», однак страховиком у встановлений законом строк відповідні виплати здійснені не були.

Таким чином, оскільки цивільно правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «Toyota Prius» номерний знак 21 1940 на момент скоєння ДТП була застрахована страховиком ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія», про що свідчить поліс обовязкового страхування АІ/820 6882 від 25.09.2015р. і страховою сумою, яка підлягає відшкодуванню є 50000 грн., а позовні вимоги покриваються страховою сумою, то позовні вимоги позивача, у якого автомобіль був у повному користуванні, про стягнення страхового відшкодування підлягають задоволенню зі страхової компанії на користь позивача.

Така ж позиція ОСОБА_10 Верховного Суду від 4 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц; Провадження № 14-176 цс 18).

При цьому суд зазначає, що вартість ремонтних робіт зазначена у рахунку виконаному ПАТ «Завод Фрунзе» від 08.04.2016р. визначена у розмірі 14095,00 грн. з врахуванням ПДВ, який складає 2349,32 грн. Однак позивачем не надано доказів, що він здійснював зазначені ремонтні роботи на ПАТ «Завод Фрунзе», сплативши їх вартість з врахуванням ПДВ в розмірі 14095,00 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 11746,59 грн.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

За договором страхування (поліс АІ/820 6882 від 25.09.2015р.) у ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія» виникло грошове зобовязання щодо виплати страхового відшкодування в разі страхового випадку. Однак ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія», отримавши інформацію про страховий випадок, у передбачений законом 90-денний строк таке відшкодування не сплатила, тому вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми за неналежне виконання грошового зобовязання також підлягають частковому задоволенню.

Позивачем, відповідно до ст.ст. 610, 625 ЦК України надано розрахунок 3% річних від простроченої суми заборгованості, що складає 513 грн.23 коп. (14095, 00 грн. х 3% х 443 дні прострочення поділити на 365 поділити на 100). (т.1 а.с. 191,229)

З врахуванням вищевикладеного, перерахунку підлягає і розраховані позивачем 3% річних. Відповідно до ст. 625 ЦК України 3% від суми заборгованості 11746,59 складають 427 грн. 70 коп. (11746,59 грн. х 3% х 443 дні прострочення поділити на 365 поділити на 100), які необхідно стягнути зі страхової компанії на користь позивача.

Позовні вимоги про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_6 патрульної служби МВС у м. Харкові, Департаменту патрульної поліції на користь позивача 14095 грн. задоволенню не підлягають, оскільки згідно вказаного вище законодавства та ст.543,1190 ЦК України вказана шкода не була завдана спільними діями відповідачів і не перевищує 50000 грн., тобто є достатньою для страхового відшкодування відповідно до ст.1194 ЦК України та ст.ст.9,22 Закону № 1961-IV.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Поняття моральної шкоди і порядок її відшкодування визначаються ст.23, ч.1 ст.1167 ЦК України, ст. 22 Закону № 1961-IV, розясненнями Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодуваня моральної шкоди».

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок ДТП позивачу, який не є власником пошкодженого автомобіля, але у якого автомобіль був у повному користуванні, спричинена моральна шкода, оскільки він є інвалідом з дитинства 3-ї гр., за медичними показаннями йому заборонені значні психо-емоційні навантаження, переохолодження, тривале перебування на ногах. Автомобіль був єдиним засобом, який робив можливим пересування позивача як по роботі, так і по особистих справах. Після ДТП позивач вимушений докладати значних зусиль для задоволення простих побутових проблем й отримання відшкодування завданих ДТП збитків.

Обставини спричинення позивачу моральної шкоди підтверджуються матеріалами справи та наявними в ній доказами.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в розмірі 1500 грн., залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, позбавлення потерпілого можливості реалізації його здібностей, стуненя вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

За ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду завдану фізичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом, за наявності її вини.

Згідно п.22.3 ст.23 Закону № 1961-IV потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена ст.23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст.23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше 5% ліміту визначеного у п.9.3 ст.9 цього закону. Різниця між сумою відшкодування визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений судом у сумі 1500 грн., а страховик відшкодовує не більше 5% ліміту, який складає 2500 грн., страхове відшкодування в сумі 1500 грн. повинен відшкодовувати страховик.

Але враховуючи, що позивач, відповідно до ч.1,3 ст.13 ЦПК України розпоряджаючись своїми правами згідно ст.51 ЦПК України позов про стягнення моральної шкоди предявив до відповідачів, які згідно вказаних вище законів, не несуть відповідальності за моральну шкоду спричинену в наслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, а з позовом про страхове відшкодування моральної шкоди до страховика не звертався, в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Крім того, в порядку ст.141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (13674,29 грн. х 100 поділити на 22608,12 грн., що дорівнює 60,48% від первісно заявлених позовних вимог), необхідно стягнути 1168 грн. 72 коп. судового збору та 2000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, а всього 3168 грн. 72 коп.

На підставі викладеного, ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273 ЦПК України ст. ст. 22, 979, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст.3,4,6,9,22,28-36Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія» (ЄДРПОУ 23734213, що знаходиться за адресою 03056 м.Київ, вул.Борщагівська,145) на користь ОСОБА_1 (ідн., проживаючого за адресою 61098, АДРЕСА_1) 11746 грн. 59 коп. страхового відшкодування матеріальної шкоди, 427 грн. 70 коп. - 3% річних, 1500 грн. 00 коп. моральної шкоди, що разом складає 13674 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 «Українська охоронно-страхова компанія» (, що знаходиться за адресою 03056 м.Київ, вул.Борщагівська, 145) на користь ОСОБА_1 судові витрати - 1168 грн. 72 коп. судового збору та 2000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, що разом становить 3168 (три тисячі сто шістдесят вісім) грн. 72 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2018р.

Суддя Л.Г. Проценко