АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 431/6123/16-ц
Проваджння № 22-ц/792/84/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Грох Л.М., Спірідонової Т.В.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_3 зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року. За час шлюбу сторони набули автомобіль НОМЕР_1 (тепер АЕ6603НР) і 100 000 грн коштів на депозитному рахунку у банку. Між ними не досягнуто згоди щодо поділу майна, а відповідач приховав майно та відмовляється здійснити його поділ.

За таких обставин ОСОБА_3 просила суд визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль НОМЕР_2, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 104 000 грн вартості ? частини автомобіля та 50 000 грн коштів банківського вкладу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2017 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що автомобіль і банківський вклад належали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя, разом із тим це майно не підлягає поділу, оскільки його було відчужено сторонами ще до розірвання шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права. ОСОБА_3 зазначила, що відповідач здійснив відчуження автомобіля та зняв кошти з депозитного рахунку проти її волі та не в інтересах сімї, а тому це майно підлягає поділу.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, і не дотримався приписів ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи в суді першої інстанції).

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням судом норм процесуального права оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що з 16 липня 2010 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року.

На початку травня 2016 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства.

9 жовтня 2012 року сторони придбали автомобіль GEELY FЕ-1, 2012 року випуску, VIN: L6T7844S8CN028924, реєстраційний номер НОМЕР_3, який належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя. За договором купівлі-продажу транспортного засобу від 7 червня 2016 року ОСОБА_2 відчужив цей автомобіль своїй сестрі, ОСОБА_4

23 листопада 2013 року та 7 травня 2015 року ОСОБА_2 уклав з Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» два договори банківського вкладу (депозиту), за умовами яких відповідач вніс на рахунок у банку відповідно 15 000 грн і 25 000 грн. Ці кошти належали сторонам на праві спільної сумісної власності. У травні 2016 року банк повернув ОСОБА_2 вклади з нарахованими процентами в сумі 111 610 грн 20 коп.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Із положень ст. 63 СК України слідує, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В силу ч.ч. 1, 3, 4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23 і 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у суді визнали, що автомобіль і банківський вклад (депозит) набуті ними за час шлюбу та є обєктами права спільної сумісної власності подружжя, внаслідок чого їх частки в цьому майні є рівними.

Також сторони визнали, що з початку травня 2016 року вони не підтримують шлюбні відносини та припинили ведення спільного господарства. Після цього ОСОБА_2 здійснив відчуження автомобіля та привласнив виручені від продажу майна кошти.

Автомобіль є цінним майном, а тому згода другого з подружжя на його відчуження мала бути подана письмово. Як підтвердили сторони, така згода відсутня, натомість, у справі відсутні докази про те, що виручені від продажу автомобіля кошти витрачені сторонами в інтересах сімї.

Кошти за договорами банківського вкладу (депозиту) ОСОБА_2 одержав у банку після припинення сторонами ведення спільного господарства, при цьому відповідач не довів, що частину цих коштів він передав ОСОБА_3

За таких обставин апеляційний суд вважає, що автомобіль і грошові кошти банківського вкладу підлягають поділу між сторонами у спосіб, запропонований ОСОБА_3, зокрема шляхом присудження їй з відповідача грошової компенсації вартості ? частини спірного майна.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 11 липня 2017 року № 2037 (а.с. 176-180) середня ринкова ціна автомобіля GEELY FЕ-1, 2012 року випуску, VIN: L6T7844S8CN028924 станом на 30 листопада 2016 року становить 176 655 грн 30 коп.

Матеріали справи не містять інших доказів щодо дійсної вартості автомобіля на час розгляду справи в суді, тому з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 88 327 грн 65 коп. грошової компенсації вартості частки автомобіля (176655,30:2).

Виписки по банківським рахункам і квитанції (а.с. 205, 208-211) вказують на те, що ОСОБА_2 одержав у банку 111 610 грн 20 коп. коштів за договорами банківського вкладу (41015,54+70594,66). Частка ОСОБА_3 у цих коштах становить 55 805 грн 10 коп. (111610,20:2), отже, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 50 000 грн.

Всього ОСОБА_3 має бути присуджено з відповідача 138 327 грн 65 коп. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно (88327,65+50000).

Не врахувавши вказаних обставин і не давши належної оцінки дослідженим доказам, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ОСОБА_3 є безпідставним і необґрунтованим.

При розподілі судових витрат апеляційний суд враховує пропорційність розміру задоволених повних вимог.

ОСОБА_3 заявила позов з ціною 154 000 грн, цей позов задоволено на суму 138 327 грн 65 коп., тобто на 89,82% (138327,65х100:154000).

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід присудити обґрунтовані витрати, повязані з розглядом справи: 1 383 грн 23 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції (1540х89,82%); 1 796 грн 40 коп. витрат на правничу допомогу адвоката (2000х89,82%); 1 521 грн 55 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (1694х89,82%), - а всього 4 701 грн 18 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання 29001, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4) на користь ОСОБА_3 (місце проживання 81135, Львівська область, Пустомилівський район, село Зубра, вулиця Бандери, 46; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5) 138 327 грн 65 коп. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно та 4 701 грн 18 коп. судових витрат, а всього 143 028 грн 83 коп.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 січня 2018 року.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48