АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №645/31/17

Провадження № 22-ц/790/2883/18

15 серпня 2018 року

м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2017 року(суддя Шарко О.П.) по справі № 645/31/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.

В обґрунтування позову зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_1.

У квартирі проживають сторонні особи, які заважають йому вільно користуватися, розпоряджатися квартирою та призводять до безліч інших незручностей.

Відповідачі не є членами його сім'ї та не мають права користування квартирою, договір оренди з ними не укладався.

Він неодноразово приходив щоб порозумітися з відповідачами, однак вони навіть не відкрили вхідні двері та не припинили чинити йому перешкоди у користуванні квартири.

З урахуванням уточнень просить суд вселити його до квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі в судове засідання не з'явились.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 275,60 грн. з кожної.

Рішення мотивовано тим, що позивач є власником квартири, має право володіти, користуватися своєю власністю, відповідачі чинять йому в цьому перешкоди, а тому позов підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що право власності ОСОБА_1 є похідним від законності рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 червня 2016 року, яке оскаржується у касаційному порядку.

Позивачем не надано доказів, що йому перешкоджають у вселенні в квартиру; ОСОБА_1 ніколи не приходив до квартири, ніколи ні з якими заявами ні усними ні письмовими про вселення не звертався.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 17 вересня 2010 року між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з іншої сторони укладено договір позики, за яким позивачем надано валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 36500 доларів США в рівних частках.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 17 вересня 2010 рокуукладено договір іпотеки за яким боржниками передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 03 грудня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 43433 доларів США, неустойки у вигляді штрафу у сумі 1048024 грн. 50 коп., у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року рішення суду змінено у частині розміру стягнення штрафу з 1048024 грн. 50 коп. до 656100 грн. 00 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 травня 2015 року рішення судів попередніх інстанції залишено без змін.

Заочним рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договорів позики та іпотеки удаваними відмовлено, позов ОСОБА_4 задоволено частково та звернуто стягнення на предмет іпотеки.

17 червня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором.

21 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського МНО Стрельченко О.В. на підставі договору іпотеки від 19 вересня 2010 року та договору про відступлення права вимоги від 17 червня 2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що позивач є власником квартири, а тому його право користування спірним майном підлягає захисту.

Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на сві розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

ОСОБА_2 не заперечується, що вона продовжує мешкати в квартирі. Категорично заперечує щодо проживання ОСОБА_1 у спірному житлі, що підтверджується і фактом подання апеляційної скарги на рішення про вселення ОСОБА_4 в квартиру.

Отже, позивач, незважаючи на те, що є власником житла, не може користуватись належним йому майном.

Посилання ОСОБА_2, що нею оскаржується рішення суду від 22 червня 2016 року в касаційному порядку також не є перешкодою для вселення ОСОБА_1 в квартиру. Дане рішення набрало законної сили.

За таких обставин суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для вселення ОСОБА_8 до спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2017 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2018 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко