РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 236/3623/17

04 січня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Ткачова О.М.,

за участю секретаря - Грицай Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об*єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що його батькові - ОСОБА_3 на праві власності належав житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1, який він придбав згідно договору купівлі-продажу від 15 липня 1967 року та на підставі дозволу на будівництво, виданому 09 серпня 1974 року відділом комунального господарства виконкому Краснолиманської районної ради народних депутатів, збудував новий будинок на місці придбаного. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складалася із вказаного житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, яку фактично прийняла мати позивача - ОСОБА_2, яка за життя не встигла оформити своїх спадкових прав та отримати свідоцтво про право на спадщину та ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла. Після її смерті позивач як єдиний спадкоємець у встановленому законом порядку прийняв спадщину, однак постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно позивачу було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна (житлового будинку) спадкодавцеві - ОСОБА_2 Тому позивач звернулася до суду та присить визнати за ним право власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та визнати за ним право власності на спадкове майно.

Представник Лиманської міської ради Донецької області за довіреністю № 1 від 02 січня 2018 року - ОСОБА_4, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій проти вимог позивача не заперечувала, просила ухвалити рішення на розсуд суду та справу розглянути без участі представника (а.с.70-71).

Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу № 116 від 15 липня 1967 року на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 31-32), що також підтверджується інформацією, наданою КП «Бюро технічної інвентаризації» 01 листопада 2017 року (а.с. 30).

На підставі дозволу на будівництво, виданого відділом комунального господарства виконкому Краснолиманської районної ради народних депутатів 09 серпня 1974 року, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, в 1978 році був збудований новий будинок на місці придбаного (а.с. 19-22).

Відповідно до інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Так, згідно Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26 серпня 1948 року та Постановою Ради Міністрів СРСР «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадян права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним будинку з додержання вимог цих актів законодавства.

Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було передбачено обов»язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно відомостей, наданих Архівним відділом Лиманської міської ради Донецької області 07 листопада 2017 року з погосподарських книг с. Торське Кіровської селищної ради за період з 1974 року по 2015 рік, головою домогосподарства по АДРЕСА_1 з 1974 року по 2011 рік, тобто по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 рік, був ОСОБА_3 (а.с. 29).

Отже, збудований ОСОБА_3 у 1978 році будинок на місці старого, розташованого по АДРЕСА_1

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Кіровської селищною радою Краснолиманського району Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 15). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із вказаноого житлового будинку.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_2, яка була дружиною ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 (а.с. 13), після смерті спадкодавця фактично прийняла у спадщину житловий будинок АДРЕСА_1. Однак, свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 за життя не отримала та ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 року Кіровською селищною радою Краснолиманського району Донецької області (а.с. 14).

Так, після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, ринкова вартість якого згідно висновку експерта станом на 23 листопада 2017 року складає 93615,00 гривень (а.с. 34).

Позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2, що підтверджується, наданою позивачем копією свідоцтва про народження серії І-НОМЕР_4 (а.с. 18).

Згідно відомостей, наданих 07 грудня 2017 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2, який прийняв спадщину, є позивач - ОСОБА_1 (а.с. 67).

У встановленому законом порядку ОСОБА_1 прийняв спадщину (а.с. 67), однак, постановою державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна спадкодавцеві (а.с. 17).

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3 ст.1296 ЦК України).

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним».

На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися житловим будинком, що входить до спадкового майна та належить йому в порядку спадкування, відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, правомірно належав ОСОБА_3, та які в подальшому прийняла у спадщину ОСОБА_2.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 384, 392, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст..ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об*єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН-НОМЕР_5, право власності на:майно, на житловий будинок-А-1, загальною площею 55,0 кв.м., в тому числі житловою площею 39,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай Б, літня кухня В; сарай Г, сарай Е, гараж Ж, душ З, вбиральня И,, колонка №1; огорожа №2, які розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с.Торське Краснолиманського району Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя -