Справа № 450/4610/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/2489/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3, ОСОБА_4, його представника -

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право особистої власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1, виданого на підставі рішення Семенівської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області №18 від 1993 року, зареєстрованого в книгу за №33, згідно якого ОСОБА_9 являвся власником половини зазначеного житлового будинку.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_6 задоволено частково, визнано недійсним свідоцтво на право особистої власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, видане на підставі рішення Семенівської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області №18 від 1993 року, зареєстрованого в книгу за №33, згідно з яким ОСОБА_9 являвся власником половини зазначеного житлового будинку. Стягнуто із Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в дохід держави 275,60 грн. судового збору. Стягнуто із ОСОБА_8 в дохід держави 275,60 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що оспорюване свідоцтво на право власності на житловий будинок видане на підставі рішення Семенівської сільської ради №18 від травня 1993 pоку, яким тільки підтверджено, що на день смерті ОСОБА_9 йому належала на праві власності ? частина будинковолодіння АДРЕСА_1. Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано наданої відповідачем для огляду оригіналу довідки Управління статистики у Пустомитівському районі від 23.05.2005 року вих. № 95, в якій стверджується, що в кінці 1975 року колгосп ім. В.Стефаника, що був утворений в кінці 40-х років XX століття і існував до кінця 1974 року, в 1975 році був реформований в радгосп ім. В. Стефаника з центральною садибою в с. Семенівка Пустомитівського району Львівської області. Зазначає, що при вирішенні спорів про спадкування, у випадку, коли спадщина відкрилася і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР, а тому доводи суду та позивачів про порушення діями відповідача Семенівської сільської ради права позивачів, як спадкоємців за законом, повністю спростовані. Крім того, позивачі не надали суду доказів на підтвердження порушення Семенівською сільською радою норм чинного законодавства при прийнятті рішення № 18 від травня 1993 року, як і не надали ні оригіналу, ні копії цього рішення сільської ради. Позивачі не вчинили жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини, що свідчить про відсутність порушення їх прав. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що цивільна правоздатність особи (здатність мати цивільні права і обов'язки) виникає з моменту її народження і припиняється із смертю, після смерті, особа не може набувати цивільних прав, і оскільки ОСОБА_9 помер у 1978 році, видача на його ім»я у 1993 році свідоцтва про право особистої власності на ? частину жилого будинку АДРЕСА_1, є незаконною, а відтак таке свідоцтво є недійсним. Крім того, суд вважав обґрунтованим покликання представника позивача на ту обставину, що на ухвалу суду про витребування доказів Державним архівом Львівської області та Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області рішення Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 18 від травня 1993 рок,у на підставі якого видавалося оскаржуване свідоцтво, суду не було надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується копіями свідоцтв про народження та про одруження родинні відносини між ОСОБА_9, дідусем позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6, та відповідача ОСОБА_8, які між собою є рідними братом та сестрами, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які є батьками позивачів та відповідача ОСОБА_8.

Копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_9, який 12.04.1974 року склав заповіт, за умовами якого належну йому половину житлового будинку і інших господарських будівель, що знаходяться в с. Семенівка Пустомитівського району Львівської області заповів внукові, ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Семенівської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області у 1993 році, вбачається, що власником ? частини житлового будинку в АДРЕСА_1, є ОСОБА_9, зареєстровано в реєстровій книзі за № 33; свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Семенівської сільської ради народних депутатів від травня 1993 року №18.

Тобто, свідоцтво на право особистої власності на ? частину жилого будинку в с. Семенівка Пустомитівського району Львівської області №397 на ім»я ОСОБА_9, було видане виконкомом Семенівської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області у 1993 році, після його смерті.

Відповідно до положень ст. 9 ЦК України 1963 р., яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, цивільна правоздатність особи (здатність мати цивільні права і обов'язки) виникає з моменту її народження і припиняється із смертю. Отже, після смерті, особа не може набувати цивільних прав.

Із врахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що свідоцтво на право особистої власності на ? частину жилого будинку АДРЕСА_1, яке видане на підставі рішення Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №18 від травня 1993 року, зареєстрованого в книгу за №33, у якому ОСОБА_9 зазначений власником половини житлового будинку, видано на ім»я ОСОБА_9 незаконно, оскільки після смерті у 1978 році померлий ОСОБА_9 не міг набути у 1993 році права власності на частину житлового будинку, а відтак вірним є висновок суду про те, що оспорюване свідоцтво є недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно взяв до уваги покликання представника позивача на ту обставину, що на виконання ухвали суду про витребування доказів, ні Державним архівом Львівської області, ні Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської област, не було надано рішення Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 18 від травня 1993 року, на підставі якого, як зазначено у свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок, видавалося на ім»я ОСОБА_9 оспорюване свідоцтво.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва на право особистої власності на ? частину жилого будинку АДРЕСА_1, виданого на підставі рішення Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №18 від 1993 року, зареєстрованого в книгу за №33, у якому ОСОБА_9 зазначений власником половини цього житлового будинку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушенння свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Матеріалами справи підтверджується, що спір між сторонами з приводу будинковолодінняАДРЕСА_1, існує протягом тривалого часу, що підтверджується рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.11.2003 року (справа №2-1455/2003), яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування ? частки житлового будинку АДРЕСА_1 та визнання за ними ? ідеальної частки будинковолодіння, яке належало ОСОБА_12; задоволено позов ОСОБА_13 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про усунення перешкоду у користуванні житлом; зобов»язано ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_4.в користуванні будинком АДРЕСА_1 та звільнити його. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 500.00 грн. моральної шкоди.

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.08.1994 року Пустомитівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № І - 1597 (а.с. 29 -30) вбачається, що ? частина будинковолодіння АДРЕСА_1 була успадкована ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З копії вищезгаданого свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.08.1994 року Пустомитівською державною нотаріальною конторою, видно, що ? частина зазначеного будинковолодіння належала спадкодавцю ОСОБА_9 на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Семенівської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області 05.07.1993 року.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 03.08.1994 року Пустомитівською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № І - 1597, з якого вбачається, що успадкована ОСОБА_8 ? частина житлового будинковолодіння АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_9, на підставі свідоцтва на право особистої власності на ? частину жилого будинку АДРЕСА_1, яке видане на підставі рішення Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №18 від 1993 року, як доказ, було предметом дослідження Пустомитівського районного суду Львівської області при розгляді справи та при ухваленні рішення суду 26.11.2003 року, що свідчить про те, що позивачам достовірно було відомо ще з 2003 року про наявність оспорюваного ними свідоцтва на право особистої власності на ? частину жилого будинку АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_9.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 ствердила про те, що про оспорюване свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, видане виконкомом Семенівської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області 05.07.1993 року, яким за ОСОБА_9 було зареєстроване право особистої власності на спірне будинковолодіння, їй було відомо з часу виникнення спорів та розгляду їх судами.

Позовна давність щодо вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності повинна обчислюватися з моменту, коли позивачам стало відомо про порушення цього права, а тому, зважаючи на те, що позивачам про наявність оспорюваного ними свідоцтва на право особистої власності на ? частину жилого будинку АДРЕСА_1, зареєстрованого в книгу за №33, було відомо ще в 2003 році, а з позовом про визнання недійсним згаданого свідоцтва ОСОБА_3, ОСОБА_6 звернулися лише 13.12.2013 року, що свідчить про пропуск позивачами строку позовної давності.

Із заявою про поновлення строку позовної давності позивачі не зверталися, поважних причин пропуску цього строку не зазначили.

В запереченні на позов (а.с. 19-21) відповідач ОСОБА_8 вказує на пропуск позивачами строку на звернення до суду з позовом, заявив про застосування позовної давності.

Згідно з роз»ясненями п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення до суду з позовом пропущено з без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної данвості заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов до вірного висновку про підставність позову ОСОБА_3, ОСОБА_6, однак зважаючи на те, що ними пропущено строк на звернення до суду з позовом, поважних причин пропуску цього строку позивачами не зазначено, відповідач ОСОБА_8 заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, а тому колегія суддів вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_6 слід відмовити за спливом позовної давності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частина 1 ст. 376 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню або незастосування закону, який підлягає застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи передбачені ч.1 ст. 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності ОСОБА_9 на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності ОСОБА_9 на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 - відмовити за спливом позовної давності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлено 25.01.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.