Справа № 647/3088/17
№ провадження 2/647/105/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2018 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Миргород В.С.,

секретаря Татаровської І.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Бериславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та розпорядження майном,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3, звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на підставі договору дарування житлового будинку від 16 червня 2017 року, укладеного між ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_5, та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за № 269, належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 89818598 від 16 червня 2017 року.

У вказаному будинку зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як член сім'ї колишнього власника - ОСОБА_6.

ОСОБА_2, яка використовує житловий будинок виключно для реєстрації, зобов'язувалася знятися з реєстраційного обліку до 25 листопада 2017 року, однак добровільно робити цього не збирається, чим порушує права власника будинку.

Просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком з господарськими спорудами і будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Від позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, згідно наданої заяви позов визнала, просила справу розглянути у їх відсутність.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 16 червня 2017 року, укладеного між ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_5, та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за № 269, є власником житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 89818598 від 16 червня 2017 року.

У вказаному будинку зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як член сім'ї колишнього власника - ОСОБА_6.

ОСОБА_2 використовує житловий будинок виключно для реєстрації, зобов'язувалася знятися з реєстраційного обліку до 25 листопада 2017 року, однак добровільно робити цього не збирається, чим порушує права власника будинку.

Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, вправі розпоряджатися ними, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 от. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.

Відповідно до 4,4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Із змісту зазначених норм матеріального права вбачається, що правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Отже, за порівняльним аналізом ст.ст. 383, 391,405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст.ст.405 ЦК України, ст.ст. 150,156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016р. по справі 6-709ЦСІ6.

Таким чином, відповідач, яка є членом сім'ї колишнього власника, порушує права позивача, який, як власник, позбавлений права користування та розпорядження спірним житловим будинком.

Відповідно до положень ст.ст. з та 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (в редакції закону від 10.12.2015р, що набрав чинності з 29.12.2015р) реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснює орган реєстрації виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Згідно ч.1 ст.7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть тощо.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.

Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим будинком з господарськими спорудами і будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, є законними та обґрунтованими у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню.

Підстав для відмови в задоволенні позову у суду не має.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком з господарськими спорудами і будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. С. Миргород