АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/704/18 Головуючий 1 інст. - Бородіна Н.М.
Категорія:право власності
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

Маміної О.В.,

за участю секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Реєстраційна служба Харківського районного управління юстиції Харківської області, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про усунення перешкод в користуванні майном, припинення права власності, анулювання реєстраційного запису та визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2017 року (ухваленого під головуванням судді Бородіної Н.М.), -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_3, треті особи- Реєстраційна служба Харківського районного управління юстиції Харківської області, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» , в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- усунути перешкоди в користуванні майном - 1/2 часткою житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1, шляхом припинення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/4 частки кожній в житловому будинку АДРЕСА_1, внаслідок знищення майна;

- анулювати запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 1/4 частку житлового будинку в відповідною часткою надвірних будівель, розташованого адресою: АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину заповітом, виданому 8 Державної нотаріальної конторою 04.08.1987 р. № 4-2023 за адресою: АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданому 8 Державної нотаріальної конторою 04.08.1987 р. № 4-2023;

- анулювати запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 1/4 частку житлового будинку в відповідною часткою надвірних будівель, розташованою адресою: АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину, законом, виданому 8 Державної нотаріальної конторою 04.08.1987 р. № 4-2017;

- визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - в цілому.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції всупереч ст. 212 ЦПК України не надав належну оцінку обставинам справи, показанням свідка ОСОБА_5 та висновку будівельно-технічної експертизи № 9890 від 27.01.2017 року, які є підтвердженням порушеного права власності позивача та на підставі яких його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями належить співвласникам на праві спільної часткової власності, частки яких не виділені в натурі, підстави для припинення права власності за відповідачем, внаслідок знищення майна, анулювання реєстрації - відсутні.Доказів наявності умов передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України для припинення права відповідача на частку у спільному майні - житловому будинку з надвірними будівлями, позивачем не надано.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на теперішній час зареєстрований за наступними особами:

- ОСОБА_4 - 1/4 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 04.08.1987р. №4-2017;

- ОСОБА_3 - 1/4 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 04.08.1987р. №4-2023;

- ОСОБА_2 - ? ч. на підставі дублікату договору дарування, посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 17.05.1990р. №2-3169.

Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ОСОБА_4 знята з реєстраційного обліку у зв'язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1

За відомостями Першої Харківської державної нотаріальної контори, відомості про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_4, відсутні. Клопотань про витребування доказів стосовно підтвердження смерті співвласника та наявності спадкоємців позивачем не заявлялось, враховуючи диспозитивність та змагальність сторін, передбачені ч.4 ст. 10, ч.1, ч.2 ст. 11 ЦПК України, а також враховуючи безсторонність суду, суд вказані відомості самостійно не витребував.

Згідно відомостей вказаних в листах КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», актів вуличного комітету на території домоволодіння відсутня частина житлового будинку, яка складалась із кв.№1

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №9890 від 27.01.2017р., яка узгоджується із матеріалами інвентаризаційної справи технічний стан фактично розташованих будівельних об'єкті адресою АДРЕСА_1 складає:

житловий будинок літ. «А-1» фізичний знос складає 73%, технічний с «ветхий»;

сіни літ. «а» фізичний знос складає 76%, технічний стан - «ветхий»;

сарай літ. «Г», фізичний знос складає 80%, технічний стан - «ветхий»;

колонка літ. «№6», фізичний знос складає 10%, технічний стан - «добрий»;

огорожа літ. «№4,5» , фізичний знос складає 10%, технічний стан - «добрий»;

огорожа літ. «№7», фізичний знос складає 5%, технічний стан - «добрий»;

теплиця, фізичний знос складає 5%, технічний стан - «добрий».

Будівлі та споруди, що фактично розташовані за адресою: АДРЕСА_1 частково не відповідають переліку будівель та споруд вказаному в технічному паспорті та матеріалах інвентаризації справи, зокрема зруйнована частина житлового будинку із сінями, погріб, вбиральня та огорожі, збудована теплиця.

За вище вказаною адресою мається руйнація частини житлового будинку літ. «А-1» - зокрема конструкція приміщення 1-2 площею 13,5 кв.м. (стіни, перекриття, дах). Мається руйнація частини сіней літ. «а» - відсутні огороджуючи конструкції приміщення І (1-1) площею 5,2 к.в.м. (стіни, дах). Зруйнований погріб літ «Е», вбиральня літ «Д», огорожа №№1,2.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою ст.356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин 1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки не було виділу в натурі між співвласниками підстав для задоволення позову не має, оскільки не можна вважати, що саме частина бужитнку позивача зберіглася, а інших співвласників зруйнована.

Позивачу належить на праві власності лише ? частина житлового будинку без визначення конкретних житлових приміщень, що позбавляє суд можливості задовольнити позовні вимоги.

Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування судом ст.365 ЦК України, то судова колегія також погоджується з висновком суду про те, що в позові не наведено підстав для її застосування.

Відповідно до статті 365 ЦК Україниправо особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

У постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року (справа № 6-37цс13) зазначено, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК Україниза умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Крім того, позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки не всі зацікавлені особи залучені до участі у справі. Так, оскільки співвласник ОСОБА_7 померла і спадкова справа не заводилась до участі у справі позивачем повинна була залучена Харківська міська рада.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

О.В. Маміна

Повний текст судового рішення складено 26 січня 2018 року.