Справа № 795/478/18 Провадження № 6/795/4/2018 Категорія - цивільна Головуючий у I інстанції - Губар В.С.
У Х В А Л А

16 березня 2018 року Апеляційний суд Чернігівської області в особі судді Губар В.С., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10 квітня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням від 10 квітня 2014 року суддя Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» позов ПАТ «Альфа-Банк» задовольнив та стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 500338188 від 23.01.2013 року в сумі 83617 грн. 03 коп.

02 березня 2018 року (згідно відбитку штампу поштового відділення) ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду із заявою про скасування зазначеного рішення третейського суду, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням її прав як споживача послуг банку за договором споживчого кредиту, тобто, без дотримання положень ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», а справа не підвідомча третейському суду.

Одночасно, у своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що строк звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду нею не пропущений, враховуючи, що про існування рішення третейського суду вона дізналась лише у лютому 2018 року.

Проте, провадження за вказаною заявою не може бути відкрито, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 454 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом.

Згідно ч. 5 ст. 454 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів: 1) стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; 2) особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого ч.ч. 5 та 6 цієї статті, повертається (ч. 7 ст. 454 ЦПК України).

З матеріалів третейської справи № 890-1/442/14, наданої на запит апеляційного суду, вбачається, що оскаржуване рішення постановлене третейським судом 10 квітня 2014 року. ОСОБА_1 була стороною у справі у статусі відповідача. Таким чином, строк подачі заяви про скасування рішення третейського суду для неї сплинув 09 липня 2014 року, натомість, вказана заява нею подана 02 березня 2018 року.

Клопотання про поновлення строку для подання заяви про скасування рішення третейського суду ОСОБА_1 не подавалось.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення основного Закону в ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту п. 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Отже, констатувавши порушення п. 1 ст. 6 Конвенції Європейський суд з прав людини зазначив, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Згідно з поданою ОСОБА_1 заявою, рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10 квітня 2014 року оспорюється нею майже через чотири роки лише з процесуальних питань, а не по суті обґрунтованості чи необґрунтованості стягнення заборгованості за кредитним договором, наявності чи відсутності такої заборгованості.

З матеріалів третейської справи вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 23 січня 2013 року (дата укладення кредитного договору № 500338188) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 (а.тр.с. 9 зворот, 10). Саме за цією адресою ПАТ «Альфа-Банк» направляло ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту від 06 березня 2014 року (а.тр.с. 17) та копію позовної заяви (23).

За цією ж самою адресою третейський суд надсилав ОСОБА_1 копію ухвали про початок розгляду третейської справи від 25 березня 2014 року та копію рішення третейського суду від 10 квітня 2014 року, але зазначена кореспонденція повернулася до третейського суду не врученою з відміткою працівників поштового зв'язку «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 27, 28).

Згідно з п.п. «в» п. 13 Розділу 2 Загальних умов кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору, позичальник зобов'язався у п'ятиденний строк повідомляти банк про зміну адреси реєстрації або проживання, паспортних даних, ідентифікаційного номеру, прізвища, ім'я та по-батькові, місця роботи та інших обставин, здатних вплинути на виконання зобов'язань за договором, із наданням підтверджуючих документів (а.с. 11 зворот).

Ані матеріали третейської справи, ані матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду не містять будь-яких відомостей щодо зміни заявником місця проживання або реєстрації.

В своїй заяві до апеляційного суду ОСОБА_1 зазначила іншу адресу свого місця проживання - вул. Бориспільська, 23, смт. Баришівка Київської області (а.с. 2).При цьому заявниця не надала доказів на підтвердження виконання нею свого зобов'язання за укладеним з банком кредитним договором повідомити банк про зміну адреси реєстрації або проживання, паспортних даних.

Частиною 1 ст. 131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки боржник не повідомила ПАТ «Альфа-Банк» у встановленому умовами договору порядку про зміну адреси своєї реєстрації та проживання, паспортних даних, прізвища, листування банку і третейського суду із ОСОБА_1 обґрунтовано здійснювалось за єдиною відомою адресою її місця реєстрації згідно даних її паспорта, наданих банку: АДРЕСА_1.

Отже, ОСОБА_1 у належний спосіб повідомлялась третейським судом про початок розгляду третейської справи, їй у належний спосіб була направлена копія рішення третейського суду.

Зважаючи на викладене та на те, що рішення третейського суду від 10 квітня 2014 року оспорюється ОСОБА_1 зі спливом значного періоду часу лише з процесуальних питань, а не по суті обґрунтованості чи необґрунтованості стягнення заборгованості за кредитним договором, наявності чи відсутності такої заборгованості, клопотання про поновлення їй строку для подачі заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" від 10 квітня 2014 року не заявлялось, а заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" від 10 квітня 2014 року у справі Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнській фінансовий союз" за позовом ПАТ „Альфа - Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає поверненню ОСОБА_1 на підставі ч. 7 ст. 454 ЦПК України - як така, що подана після закінчення строку, передбаченого ч.5 ст. 454 ЦПК України.

Керуючись ч. 1 ст. 126, ст. 127, ч.ч. 5, 7 ст. 454 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10 квітня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500338188 від 23.01.2013 року - повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення заяви направити учасникам справи, а заявнику - копію ухвали разом із заявою та доданими до заяви матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Суддя Апеляційного суду

Чернігівської області В.С. Губар