Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,
з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 та витребувати його на свою користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 Також просить суд витребувати на свою користь земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,0459 га за адресою: АДРЕСА_1, з чужого незаконного володіння ОСОБА_3
Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 подали суду письмову заяву, в якій позов підтримали та просять його задовольнити у повному обсязі. Розгляд справи просять провести у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки у судове засідання відповідачів, не заперечують проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Повідомлення про причини неявки від відповідачів не надійшло. Заперечень на позов відповідачі не подали.
Дослiдивши письмовi докази по справi, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає задоволенню повнiстю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2010 року у справі № 2-5022/10 та ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2011 року у справі № 6-671/11 набув право власності на незавершену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки площею 0,0495 га, розташованої на території Рівненської міської Ради, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться в АДРЕСА_1 (далі - майно), що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 листопада 2011 року.
19 березня 2012 року Рівненський міський суд Рівненської області постановив ухвалу про визнання мирової угоди у справі № 2-7420/11 за позовом ОСОБА_3 (на теперішній час - ОСОБА_3) до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та про розподіл спільного сумісного майна подружжя, за умовами якої: 1. ОСОБА_3 передано у приватну власність незавершену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки площею 0,0495 га, розташованої на території Рівненської міської Ради, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться в АДРЕСА_1; 2. ОСОБА_2 передано у приватну власність автомобілі «Крайслер» д.н.з. НОМЕР_3; автомобіль «Шевроле - Епіка» д.н.з. НОМЕР_4; 3. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на незавершену будівництвом квартиру АДРЕСА_1; 4. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на частину земельної ділянки площею 0,0495 га, розташованої на території Рівненської міської Ради, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться в АДРЕСА_1; 5. Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на автомобілі «Крайслер» д.н.з. НОМЕР_3; автомобіль «Шевроле - Епіка» д.н.з. НОМЕР_4. Також за умовами мирової угоди сторони визнали, що не мають будь-яких претензій один до одного щодо вартості спірного майна та відмовляються від грошових компенсацій.
На підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2012 року право власності на майно 15 серпня 2012 року було зареєстроване за ОСОБА_3
В подальшому, на підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2012 року майно 16 листопада 2012 року було перереєстроване за ОСОБА_3 як завершена будівництвом квартира АДРЕСА_1.
12 липня 2017 року Апеляційний суд Рівненської області постановив ухвалу у справі № 2-7420/11, якою скасував ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2012 року, а також ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2012 року.
У відповідності до вимог частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію правдо 01 січня 2013 року, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
На підставі ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 12 липня 2017 року та керуючись частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», 02 серпня 2017 року позивач звернувся до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради з метою скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 та поновлення свого права власності на майно.
Проте, як зазначає позивач, державний реєстратор в усній формі відмовив йому в прийнятті документів для проведення вказаної реєстраційної дії та в її здійсненні, мотивуючи це тим, що Апеляційний суд Рівненської області не вирішував питання про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації на вказане майно та про визнання за позивачем права власності на нього.
Разом з тим, позивачу була надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої останній дізнався про наступні зміни, які відбулись з майном.
Так, 20 січня 2016 року державним реєстратором Сарненського районного управління юстиції Рівненської області Новаком Р.В. було прийняте рішення № 27881232 про зміну інформації про майно шляхом зміни його статусу з квартири на будинок, зміни адреси з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1, а також на зміну загальної площі майна з 158,8 кв.м. на 155,9 кв.м.
Підставою для прийняття рішення про внесення вказаних змін об'єкту нерухомого майна були наступні документи: висновок КП «Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради» № 9891 від 21 грудня 2015 року; ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2012 року у справі № 2-7420/11; ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2012 року у справі № 2-7420/11; свідоцтво про право власності НОМЕР_6 від 05 серпня 2013 року, видане реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції.
На підставі зазначеної інформації про зміни об'єкту нерухомого майна, ОСОБА_3 здійснила перереєстрацію права власності про що свідчить номер запису про право власності № 12967688.
Крім того, 01 серпня 2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Здолбунівське реєстраційне бюро» Здолбунівської районної ради Рівненської області Семенюком М.М. було прийняте рішення № 36424023 про зміну інформації про майно шляхом зміни адреси з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1.
З інформаційної довідки також слідує, що ОСОБА_3 змінила кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташоване майно, з НОМЕР_2 на НОМЕР_1.
Судом також встановлено, що 01 серпня 2017 року ОСОБА_3 відчужила нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Амікор ЛТД», в якому вона є засновником та керівником з 02 листопада 2015 року, на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 02 серпня 2017 року, протоколу ТзОВ «Амікор ЛТД» № 1/8 від 02 серпня 2017 року (номер запису про право власності № 21726123), про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 94236440 від 10 серпня 2017 року.
Крім того, як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 95353934 від 22 серпня 2017 року, 11 серпня 2017 року право власності на будівлю було перереєстроване за ОСОБА_4 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 08 серпня 2017 року, виданого ТзОВ «Амікор ЛТД», про що свідчить номер запису про право власності 21883569 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
З інформаційної довідки № 95353934 від 22 серпня 2017 року також слідує, що 17 серпня 2017 року ОСОБА_4 передала будівлю в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_5 на підставі договору іпотеки від 17 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньовим В.О. під № 622, укладеного на виконання договору позики від 16 серпня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на суму 1800000 грн на строк до 16 лютого 2018 року.
Враховуючи встановлені судом зазначені обставини, суд визнає, що позивач позбавлений можливості виконати винесене на його користь рішення Апеляційного суду Рівненської області, а саме ухвалу від 12 липня 2017 року про скасування ухвал Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 2-7420/11, які були підставою для набуття ОСОБА_3 права власності на майно, оскільки остання змінила кадастровий номер земельної ділянки, а також, незважаючи на винесене рішення, 01 серпня 2017 року здійснила відчуження будівлі, яка на ній розташована, що перешкоджає позивачу відновити свої права.
З огляду на внесені зміни до інформації про земельну ділянку та будівлю, її відчуження на користь третьої особи, а також в зв'язку з тим, що ухвала Апеляційного суду Рівненської області від 12 липня 2017 року, скасовуючи рішення, яким позивача було позбавлено права власності на нерухоме майно, не поновлює тим самим його прав власності, не можна вважати, що з її винесенням відбувся реальний захист його прав власності, що свідчить про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання свого права власності на майно, а також його витребування з чужого незаконного володіння.
Відповідно до статті 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом.
Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України передбачене право на звернення до суду за захистом свого права і встановлені способи захисту, серед яких є визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.
Згідно з статті 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
За частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (частина перша статті 392 ЦК України).
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Відповідач ОСОБА_3, незважаючи на скасування рішення суду, на підставі якого було встановлене її право власності на будівлю, продовжує нею розпоряджатись шляхом внесення до статутного капіталу заснованої за її ж участю юридичної особи, що свідчить про невизнання нею права власності на будівлю за позивачем.
Разом з тим, позивач за рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 12 липня 2017 року поновив своє право власності на будівлю, проте не може здійснити його державну реєстрацію в зв'язку зі змінами в інформації про нерухоме майно, які були внесені ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав власності в 2016-2017 роках.
У зв'язку з перешкоджанням ОСОБА_3 у відновленні позивачем своїх прав власності на будівлю, з метою їх захисту, позивач змушений в судовому порядку визнавати своє право власності на будівлю за зміненими даними.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
В постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року у справі № 6-146цс13 суд зробив правовий висновок, відповідно до якого за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
Враховуючи те, що рішення суду, а саме ухвала Рівненського міського суду Рівненської області про визнання мирової угоди від 19 березня 2012 року, за яким будівля вибула з володіння позивача, 12 липня 2017 року скасоване Апеляційним судом Рівненської області, вказане нерухоме майно, яке було відчужене ОСОБА_3 на користь третіх осіб, підлягає витребуванню з незаконного чужого володіння товариства в порядку статті 388 ЦК України.
Так само, земельна ділянка площею 0,0459 га за адресою: АДРЕСА_1, за зміненим кадастровим номером НОМЕР_1, вибула з володіння позивача поза його волею, тому відповідно до статті 388 ЦК України підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що право власність позивача на неї поновлене, оскільки скасоване рішення, за яким було визнано таким, що втратив чинність державний акт на право власності на земельну ділянку від 22 квітня 2008 року серія НОМЕР_5.
Враховуючи викладене та на підставі статей 387,388,392 ЦК України, з метою поновлення прав власності позивача на вказане нерухоме майно за ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 12 липня 2017 року у справі № 2-7420/11, ці права підлягають захисту у судовому порядку шляхом їх визнання та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння відповідачів.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 16 квітня 2014 року (справа № 6-146цс13).
Керуючись ст.ст. 258,259,264,265,273,280,281,282,284,289,352,354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 та витребувати його на користь ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4.
Витребувати на користь ОСОБА_2 земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,0459 га за адресою: АДРЕСА_1, з чужого незаконного володіння ОСОБА_3.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, що складаються з судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя: Ю.П.Куцоконь