Провадження №22-ц/772/298/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач :Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 рокуСправа № 127/17232/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року (головуючий суддя Жмудь О.О.), ухвалене о 09:15 год. у приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, дата складання повного тексту рішення невідома, у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21 березня 2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Позивач вказує, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань за договором відповідач станом на 18 червня 2017 року має заборгованість 14 362, 52 грн., яка складається з наступного: 364, 34 грн. - заборгованість за кредитом; 9 838, 06 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 660,12 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , рах № 3111 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299 заборгованість по кредитному договору № б/н від 21.03.2014 року в загальній сумі 784, 40 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 364, 34 гривень, заборгованість по процентах - 382, 71 гривень, штраф - 37,35 гривень (процентна складова).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 87,38 грн. Судовий збір в сумі 1 512,62 грн. залишено за ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі позивач у справі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині незадоволених вимог щодо процентів за користування кредитом та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

Посилається на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони у справі або їх представники не з'явилися, тому відповідно до вимог ст. 128, ч. 2 ст. 372 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та змісту положень п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

15 грудня 2017 року набирала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами статті 213 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України (діючої редакції) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Апеляційний суд переконаний, що таким вимогам рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України (діюча редакція), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України (діюча редакція) суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України (діюча редакція) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України (діюча редакція) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції установлено, що 21 березня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, розмір якого встановлюється за рішенням банку і банк має право його змінити в будь-який момент. Відповідну згоду на це клієнт дає відповідно до пунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3. «Умов та Правил надання банківських послуг». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Із анкети-заяви ОСОБА_2 від 21 березня 2014 року слідує, що вона погодилася із тим, що вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також підтвердила, що вона ознайомилась із договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами (а.с. 9).

Банк виконав свої зобов'язання за договором, надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Зазначене підтверджується наданою банком довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної лінії (а.с. 8) а також випискою по картковому рахунку відповідача, доданою позивачем до апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 припинила виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим станом на 18 червня 2017 року в неї виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 14 362,52 грн., з них: 364,34 грн. заборгованість за кредитом, 9838,06 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 660,12 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України що порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та дійшов обґрунтованого висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 364,34 грн. відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення у цій частині не оскаржується.

Разом з тим, суд першої інстанції, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, встановив часткову невідповідність вимогам чинного законодавства України та умовам договору.

Визначаючись із розміром заборгованості за процентами за користування кредитом суд першої інстанції із розрахунку, наданого позивачем встановив, що процентна ставка за користування кредитом була змінена, в порядку визначеному Умовами та Правилами банківського обслуговування, а саме: з 01 вересня 2014 року до 34,80 %, а з 01 квітня 2015 року до 43,20 %. Проте, в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни процентної ставки за користування кредитом.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент підписання відповідачем анкети-заяви про надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч. 3 зазначеної статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року справі № 6-57цс12, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення) і була врахована судом першої інстанції при вирішенні даної справи.

Аналогічні правові висновки викладені і у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року (справа № 6-2315цс16) та від 11 жовтня 2017 року (справа № 6-1374цс17).

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідач, не зверталася до суду із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжуючи робити зняття та погашення коштів, фактично вчинила дії, що вказують на прийняття нею пропозиції щодо зміни тарифів та погодилася з їх зміною, не можуть бути взяті до уваги, оскільки із виписки по картковому рахунку убачається, що списання відсотків та штрафу за прострочення платежів з рахунку здійснювалося в автоматичному режимі, а відповідач здійснювала платежі за кредитом нерегулярно та різними сумами. Тому, цей розрахунок жодним чином не вказує на те, що позивач, здійснюючи поповнення її карткового рахунку, сплачувала саме збільшені відсотки за договором.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що боржник була повідомлена банком про збільшення відсоткової ставки з 1 вересня 2014 року до 34,80%, а з 1 квітня 2015 року до 43,20%, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь банку підлягають проценти за користування кредитом в розмірі 30%, погодженому сторонами, за весь період з 26 квітня 2014 року по 18 червня 2017 року, оскільки зміну розміру процентної ставки за кредитним договором банком було зроблено в односторонньому порядку, відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил банківського обслуговування, який згідно з частиною третьою статті 10561 ЦК України слід вважати нікчемним.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, про те, що з відповідача станом на 18 червня 2017 року підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 382,71 грн., з яких: 72,72 грн. - відсотки, нараховані позивачем за період з 26 квітня 2014 року по 01 вересня 2014 року; 309,99 грн. - відсотки, розраховані, виходячи із ставки 30 % річних за період з 01 вересня 2014 року по 18 червня 2017 року, тобто за 1 021 день прострочення.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції неповно досліджено умови заяви (договору кредиту), а також Умови та Правила надання банківських послуг, які разом складають кредитний договір, проведений судом розрахунок не є належним доказом а також повідомлення належним чином відповідача про збільшення відсоткової ставки є безпідставними, оскільки в рішенні суду наявний детальний аналіз змісту укладеного між сторонами кредитного договору, його відповідність діючому законодавству, а проведений судом розрахунок є правильним та позивачем в апеляційній скарзі належним чином не спростований, належних доказів отримання (інформування) відповідачем повідомлення про збільшення відсоткової ставки суду також не надано.

Таким чином доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд першої інстанції керуючись нормами ст. 88 ЦПК України, правильно виходив з того, що позивач сплатив судовий збір в сумі 1 600,00 грн., а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених позивачем судових витрат пропорційно до суми задоволених позовних вимог в сумі 87,38 грн. (1 600,00 грн. * 784,40 грн. / 14 362,52 грн.)

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат відповідно до вимог ЦПК України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та переконаний, що доводи апеляційної скарги, наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим місцевим судом по справі справедливим та законним рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду у даній справі прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірну правову оцінку обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду у даній справі підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд-

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 17 січня 2018 року.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: