АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1262/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 року м.Київ

Справа № 752/1297/17

Апеляційний суд м.Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : судді - доповідача: Шкоріної О.І., суддів: Прокопчук Н.О., Стрижеуса А.М., секретаря: Станішевської Б.В.,

Сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 13 листопада 2017 року, ухваленого у складі судді Шкірай М.І. в приміщення Голосіївського районного суду м.Києва о 10год.13хв.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмета позову - ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січн 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просила визнати майнову поруку за договором іпотеки № 02-10/2132, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. 20 червня 2007 року, припиненим. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що укладений між банком та нею 20 червня 2007 року договір іпотеки, до якого були укладені додаткові договори 26 лютого 2008 року, 19 березня 2008 року, 1 липня 2009 року, втратив чинність, є недійсним з тих підстав, що виходячи з наявних у відповідача письмових дозволів на здійснення валютних операцій, здійснювати кредитування позичальника в іноземній валюті відповідач не мав права до 21 вересня 2009 року, тобто до отримання дозволу № 148-4.

Крім того, зазначила, що умови кредитного договору в частині надання кредиту у доларах США, що передбачає погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом у доларах США, є несправедливими, оскільки є способом зловживання правом, коли всі ризики від знецінення національної валюти України банк покладає виключно на позичальника, що є грубим порушенням ч.3 ст.13 ЦК України, та підставою недійсності правочину.

Також зазначала про те, що починаючи з 2009 року ОСОБА_3 припинив виконувати свої зобов'язання щодо повернення позичених коштів, що дає підстави вважати поруку припиненою.

Посилаючись на зазначені обставини та на підставі ст..559 ЦК України позивач просив припинити поруку.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 13 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про припинення майнової поруки за кредитним договором - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, зазначила про те, що спірний договір поруки є припиненим на підставі ст..559 ЦК України, оскільки банк до неї як до поручителя, починаючи з 2007 року і по теперішній час жодної вимоги не висунув.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» направив суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні скарги відмовити. У відзиву посилався на те, що позивачем не зазначено жодної передбаченої законом обставини, яка б могла бути підставою для припинення договору іпотеки. Виходячи із заявлених позивачем вимог, обставини, на які позивач посилався в позовній заяві, не мають правового значення у цій справі і не є предметом розгляду.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання ОСОБА_1, представник ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_3 не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.96-98)., представник відповідача та третя особа причини своєї неявки суду не повідомили. Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що в призначений дату та час позивач та її представник з поважних причин не можуть з'явитися.

Враховуючи, що доказів на підтвердження поважності причин неявки позивачем та її представником до клопотання про відкладення розгляду справи не надано, колегія на підставі ст..372 ЦПК України вважала за можливе розглянути справу у відсутність позивача та її представника.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 20 червня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № 02-10/2132, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2333, згідно з умовами якого ОСОБА_1 виступила майновим поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_3 як позичальника за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3637 від 20 червня 2007 року.

Відповідно до п.1.1 іпотечного договору у якості забезпечення виконання позичальником всіх зобов'язань за основним зобов'язанням іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий НОМЕР_1, що розташована за адресою:АДРЕСА_1.

26 лютого 2008 року , 19 березня 2008 року між позивачем та відповідачем укладені додаткові угоди відповідно за №1 та №2 до іпотечного договору № 02-10/2132 від 20 червня 2007 року, за умовами яких збільшено заставну вартість предмету іпотеки, а також збільшено максимальний ліміт заборгованості за основним зобов'язанням.

Кінцевим терміном погашення кредиту за основним зобов'язанням визначено 19 червня 2022 року. Банком не змінювався строк виконання основного зобов'язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3637 від 20 червня 2007 року.

Крім того, судом установлено, що стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження визнання недійсним договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3637 від 20 червня 2007 року, як основного зобов'язання, чи припинення основного зобов'язання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для визнання майнової поруки за договором іпотеки припиненою відсутні, а посилання позивача на підстави для визнання правочину недійсним, в тому числі на несправедливість умов основного договору, на забезпечення виконання якого укладено оспорюваний іпотечний договір, а також на відсутність у відповідача письмових дозволів на здійснення валютних операцій, виходять за межі предмету спору.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах та відповідає нормам матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом ( ч.2 ст.598 ЦК України).

Відповідно до ст..1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майно, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього оржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Пунктом 6.3 іпотечного договору, укладеного 20 червня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 як іпотекодавцем, передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов'язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку».

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі: - припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; - набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки; -визнання іпотечного договору недійсним; - знищення (втрати) переданої іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; - з інших підстав, передбачених цим Законом.

На жодні обставини, з якими закон пов'язує припинення іпотеки, позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві не посилається.

Судом установлено та не спростовано позивачкою ОСОБА_1, що основне зобов'язання, в забезпечення виконання якого ОСОБА_1 виступила майновим поручителем, не припинено, строк дії іпотечного договору, який діє до припинення основного зобов'язання, не закінчено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення майнової поруки за договором іпотеки.

Згідно зі ст..ст.1,11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є іпотекодавцем. Відповідно до ст..546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст..ст.553-559 ЦК України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки останній відповідає перед іпотеко держателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета іпотеки (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі № 6-1534цс15, постанова від 4 листопада 2015 року).

Оскільки відносини, що виникли між сторонами регулюються спеціальним Законом України «Про іпотеку» та загальними положеннями про забезпечення виконання зобов'язань, на них не поширюються норми, що регулюють поруку, а саме ст..ст.553-559 ЦК України, а тому доводи апеляційної скарги щодо припинення майнової поруки за договором іпотеки у зв'язку з несплатою позичальником чергових платежів, починаючи з 2007 року, на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із заявлених позивачкою ОСОБА_1 позовних вимог - про визнання майнової поруки за договором іпотеки припиненою, обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, зокрема на несправедливість умов основного договору, на забезпечення виконання якого укладено оспорюваний іпотечний договір, на відсутність у відповідача письмових дозволів на здійснення валютних операцій, правового значення у цій справі не мають.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст..375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням наведено, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 13 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:

Судді: