Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1269/18 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Галацевич О.М., Борисюка Р.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/1269/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю та зміну черговості одержання права на спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 липня 2018 року, ухвалене суддею Сташків Т.Б. у місті Новоград-Волинському

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт її проживання зі ОСОБА_5 однією сім'єю не менше пяти років у період з 09 вересня 2008 року по день смерті останнього 23 січня 2018 року та змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_5 з четвертої черги спадкоємців на першу.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідачів в солідарному порядку судовий збір.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не витребував докази розірвання першого шлюбу ОСОБА_5 Окрім того вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач зазначила, що встановлення факту проживання однією сімєю їй необхідно для оформлення пенсії по втраті годувальника, проте просить змінити черговість права на спадкування, що свідчить про інше. Також, в матеріалах справи відсутні докази безпорадного стану ОСОБА_5 та підтвердження факту матеріального забезпечення позивачем померлого. Зазначив, що суд безпідставно стягнув з нього судовий збір, оскільки він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2 групи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що з вересня 2008 року вона проживала зі ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у належній їй квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільний побут, виховували її сина від першого шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а згодом і спільну дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Перед смертю ОСОБА_5 тяжко хворів та потребував піклування, яке надавала йому позивач, що за правилами ч. 2 ст. 1259 ЦК України є підставою для надання їй права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги батьками, дочкою від першого шлюбу. Оскільки ОСОБА_5 тяжко хворів, перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, яка надавалася саме позивачем, вважає, що має бути змінена її черговість одержання права на спадкування на першу чергу.

За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 № 5-рп/99 установлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз'яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Положення частини 1 статті 1258 ЦК України передбачають, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом встановлено, що 23 січня 2018 року помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії І-ТП №321769 від 24 січня 2018 (а.с.10), після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно.

Спадкоємцями за законом (та заповітом) після смерті ОСОБА_5 є: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - його батьки, ОСОБА_4 дочка від першого шлюбу та неповнолітня дочка ОСОБА_8 Вказані особи у визначений законом строк звернулися із заявами про вступ у спадщину до нотаріальної контори (а.с. 232-248).

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 розірвано шлюб 08.09.2010 (а.с. 222). Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 розірвано 12.02.2010 (а.с. 14, зворот). Сторонами по справі не заперечується факт, що позивач та померлий протягом тривалого часу проживали разом у м. Новоград-Волинському та мають спільну дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Факт спільного проживання також був підтверджений і поясненнями свідків, допитами в суді першої інстанції. Також, у заяві про надання ПАТ КБ «ПриватБанк» строкового кредиту від 26 листопада 2011 року, ОСОБА_5 адресою свого місця проживання вказував АДРЕСА_2. Крім того, як вбачається з наданих позивачем фотокопій та пояснень позивача, ОСОБА_1 обвінчалась зі ОСОБА_5 у церкві 26 листопада 2017 року.

Відповідно до довідки ОСББ «Наш дім» ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, до складу її сім`ї входять: син ОСОБА_6 дочка ОСОБА_8 та ОСОБА_5, який проживав за вказаною адресою з жовтня 2008 року та до дня смерті (а.с. 15).

Відповідно до договору дарування від 24 грудня 2012 року ОСОБА_5 подарував своїй дочці ОСОБА_8 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 (а.с. 135).

Згідно заповіту від 11 грудня 2017 року ОСОБА_5 заповів доньці ОСОБА_8 земельну ділянку, що знаходиться за адресою: 3-й пров. Зарічний, 62 у м. Новоград-Волинському Житомирської області (а.с. 112).

Відповідно до свідоцтва про поховання та довідки, виданих КП «Новоград-Волинськжитлосервіс», 25 січня 2018 року ОСОБА_1 здійснила поховання померлого ОСОБА_5 на кладовищі по вул. Чехова у м. Новограді-Волинському, сплативши ритуальні послуги (а.с. 12).

З тексту позовної заяви вбачається, що встановлення факту проживання однією сім'єю із померлим ОСОБА_5, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 2008 року по 23 січня 2018 року, позивачу ОСОБА_1 необхідно для оформлення пенсії у звязку з втратою годувальника.

Оцінивши пояснення сторін і покази свідків, наявні матеріали справи та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач довела належними та допустимими доказами факт проживання з померлим ОСОБА_5 однією сімєю останні пять років до часу відкриття спадщини та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині частково, встановивши, що ОСОБА_1 з 2010 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_5, тобто з моменту реєстрації розірвання попередніх шлюбів і до дня його смерті.

За таких обставин, коли судом встановлено факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем не менше пяти років до дня смерті останнього, ОСОБА_1 набула статусу спадкоємця четвертої черги.

Положення частини 1 статті 1258 ЦК України передбачають, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що з вересня 2016 року стан здоровя ОСОБА_5 погіршився і він розпочав лікування, що підтверджується медичними документами: виписним епікризом про перебування на стаціонарному лікуванні в Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону у м. Вінниці з 11 серпня до 28 серпня 2014 року з діагнозом: вертеброгенна цервікалгія, люмбалгія, стадія загострення (а.с. 32); консультаційним висновком лікаря Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського від 25 листопада 2014 року про встановлення ОСОБА_5 діагнозу: остеохондроз шийного відділу хребта (а.с. 23); виписки із медичної картки амбулаторного хворого, складеної Національним інститутом раку у м. Києві від 14 лютого 2017 року, про встановлення ОСОБА_5 діагнозу: Са ректосигмоїдного відділу кишки, стан після одного курсу паліативної хіміотерапії раку (XELOX+Авастин), кл. гр.2, хронічний панкреатит, хронічний гастродуодентин (а.с. 24); виписки із медичної картки амбулаторного хворого, складеної Національним інститутом раку у м. Києві від 7 липня 2017 року, хворому ОСОБА_5 проведено лікування: операція (19 червня 2017 року) трансверзостомія; операція (26 червня 2017 року) комбінована лівобічна геміколектомія, резекція тонкої кишки, бокової стінки живота (а.с. 31); виписки із медичної картки амбулаторного хворого, складеної Національним інститутом раку у м. Києві від 18 серпня 2017 року, ОСОБА_5 встановлено діагноз: місцево розпосвюджений Са нисхідної-ободової кишки, проведене лікування: 5 курсів неоад`ювантної паліативної хіміотерапії раку, рекомендації: нагляд онколога за місцем проживання, контрольний огляд через 3 тижні для продовження паліативної хіміотерапії раку (а.с. 30).

07.09.2015 ОСОБА_5 надана третя група інвалідності, а 23.02.2017 перша (а.а. 11).

Згідно довідки Департаменту праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради від 29 січня 2018 року ОСОБА_1 з 30 серпня 2017 року призначено компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи ОСОБА_5 (а.с. 9, 16).

22 грудня 2017 року головним лікарем комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Новограда-Волинського» ОСОБА_11 дозволено ОСОБА_1 здійснювати догляд та отримувати наркотичні засоби, психотропні речовини для хворого ОСОБА_5 (а.с. 17 зворот). Як встановлено судом першої інстанції і цей факт також був підтверджений позивачем та її представником в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_5 хоча і проходив курс лікування з вересня 2016 року, проте протягом усього його періоду одержував пристойну пенсію (понад 10 000 грн), самостійно пересувався, їздив до батьків, звертався за правничою допомогою та до нотаріуса і лише останні пять днів перед смертю перебував у безпорадному стані. 24 січня 2018 року ОСОБА_5 помер (а.с. 10).

Враховуючи вищевикладене, коли позивачем (його представником) не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту, що позивач протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, суд першої інстанції безпідставно вважав доведеними ці обставини та помилково задовольнив позовні вимоги змінивши черговість права на одержання спадщини з четвертої на першу чергу. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування .

Відповідно до вимог 141 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції в частині відшкодування понесених судових витрат (судового збору) та покладає їх на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 пропорційно до задоволених вимог, звільнивши від оплати ОСОБА_3, як особу, що має статус ліквідатора аварії на ЧАЕС 2-ої категорії. (а.с. 167).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 липня 2018 рокускасувати в частині задоволення позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування ОСОБА_1В після смерті ОСОБА_5 Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні даних вимог.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 липня 2018 рокузмінити в частині судових витрат. Виклавши абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути зі ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 352,40 грн з кожної.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст 22.12.2018.