Справа № 366/2099/17 Головуючий у І інстанції Слободян Н. П.
Провадження № 22-ц/780/224/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов
Категорія 46 18.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Сліпченка О.І., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 426 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Іванківської селищної ради Київської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта та визнання права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом до ОСОБА_1, виконавчого комітету Іванківської селищної ради Київської області,в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просили визнати недійсним рішення виконавчого комітету Іванківської селищної ради Київської області №163 від 29 червня 2000 року в частині видачі ОСОБА_1 державного акта на право приватної власності на землю площею 0,2138 га, що розташована по АДРЕСА_1, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3, виданого 23 жовтня 2000 року на ім`я ОСОБА_1 та скасувати його державну реєстрацію, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №284 від 23 грудня 1996 року їм та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року право спільної сумісної власності сторін на вказане майно було припинено шляхом виділення кожному із них частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Вказували, що під вказаним житловим будинком розташована земельна ділянка площею 0,2138 га,яка до 2000 року перебувала у спільному користуванні сторін. Згідно рішення виконавчого комітету Іванківської селищної ради Київської області №163 від 29 червня 2000 року затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю та видано громадянам, зокрема, ОСОБА_1 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2138 га, з яких: 0,0638 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та 0,1500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована по АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення ради 23 жовтня 2000 року ОСОБА_1 одержав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, а 16 травня 2017 року рішенням державного реєстратора зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1.

Вказували, що оскільки на час приватизації відповідачем земельної ділянки, житловий будинок, який знаходився на спірній землі, перебував у спільній сумісній власності сторін, то позивачі вважали, що вказане вище рішення виконавчого комітету Іванківської селищної ради Київської області №163 від 29 червня 2000 року та державний акт на право власності на земельну ділянку від 23жовтня 2000 року, є незаконними.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Іванківської селищної ради Іванківського району Київської області №163 від 29 червня 2000 року «Про технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам» в частині видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,2138 га, яка розташована у АДРЕСА_1

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3, виданого 23 жовтня 2000 року на ім`я ОСОБА_1 та скасовано його державну реєстрацію.

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за тією ж адресою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. При цьому зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги рішення Іванківського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року, що набрало законної сили, яке, на його думку, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції статті на час ухвалення оскаржуваного рішення суду) є підставою для закриття провадження у даній справі.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усвоїх письмових запереченнях просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року без змін, посилаючись на те, що у даній справісторони, підстави і предмет позову не є тотожними зі справою, у якій ухвалено рішення Іванківського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року, а тому вважають, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачі та відповідач набули право власності на житловий будинок 23 грудня 1996 року, то з цього часу до них перейшло право спільного користування спірної земельною ділянкою, а тому прийняття виконавчим комітетом Іванківської селищної ради рішення № 163 від 29 червня 2000 року про передачу спірної земельної ділянки лише ОСОБА_1 порушує права позивачів на користування даною земельною ділянкою та на набуття її у спільну власність, як співвласників житлового будинку. Враховуючи, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 на підставі недійсного рішення Іванківської селищної ради, тому суд дійшов висновку, що і вказаний державний акт підлягає визнанню недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1996 року № 284 сторонам по справі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належав на праві спільної сумісної власності житловий будинок, загальною площею 118,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який приватизований ними згідно зі Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року та додатковим рішенням цього ж суду від 08 квітня 2015 року, поділено майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Виділено у спільну часткову приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 по 213/1000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, хлів літ.«Д», 1/2 частина сараю літ.«Б», а ОСОБА_1 виділено в особисту приватну власність 36/100 частини вказаного житлового будинку та хлів літ. «Г», 1/2 частина сараю літ.«Б».

Згідно з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить по 213/1000 частки кожній у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1

Також судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету Іванківської селищної ради № 163 від 29 червня 2000 року «Про технічну документацію по складанню Державних актів на право приватної власності на землю громадянам» затверджено матеріали технічної документації та прийнято рішення видати державні акти громадянам у відповідності з додатком та зареєструвати їх у книзі записів та додаток до нього, зокрема, ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,2138 га, з яких: 0,1500 га - для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, 0,0638 га - для ведення особистого підсобного господарства.

На підставі вказаного рішення ради 23 жовтня 2000 року ОСОБА_1 одержав державний акт на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 110141.

Відповідно до ст.30 ЗК України 1990 року (чинного момент прийняття селищною радою оспорюваного рішення) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання, земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Відповідно до ч.1 ст.42 ЗК України 1990 року (чинного момент прийняття селищною радою оспорюваного рішення) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно.

Установивши, що позивачі та відповідач ОСОБА_1 набули право власності на житловий будинок 23 грудня 1996 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі ст.30 ЗК України дійшов обґрунтованого висновку, що з цього часу до сторін перейшло право спільного користування земельною ділянкою, на якій розташований цей будинок

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прийняття виконавчим комітетом Іванківської селищної ради рішення № 163 від 29 червня 2000 року про передачу відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1500 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських споруд порушує права позивачів на користування даною земельною ділянкою та на набуття її у спільну власність, як співвласників житлового будинку, а відтак рішення селищної ради підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст.23 ЗК України 1990 року (чинного момент прийняття селищною радою оспорюваного рішення) право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку виникло з моменту отримання ним державного акта та його реєстрації селищною радою.

Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання недійсним і державного акта, виданого ОСОБА_1 на підставі недійсного рішення селищної ради та скасування його реєстрації.

Відповідно до ст.125 ЗК України 2001 року право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Враховуючи, що право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських споруд зареєстровано відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі державного акта право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 23 жовтня 2000 року, який визнано судом недійсним, тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що державна реєстрації його права власності на земельну ділянки підлягає скасуванню, є правильними.

За таких обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта та визнання права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку,

Доводи апеляційної скарги про те, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції статті на час ухвалення оскаржуваного рішення суду), оскільки є рішення Іванківського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року, що набрало законної сили, яке, на думку ОСОБА_1, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції статті на час ухвалення судом оскаржуваного рішення) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав

Необхідність застосування п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції статті на час ухвалення судом оскаржуваного рішення) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом вказаної норми закону позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Судом першої інстанції встановлено, що у серпні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 зверталися до Іванківського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1,в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03 жовтня 2014 року, просили провести між сторонами розподіл спільного домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 скасувати державний акт на право власності на землю площею 0,2138 га, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення Іванківської селищної ради народних депутатів від 29 червня 2000 року № 163 та зобов`язати ОСОБА_1 зняти з реєстраційного обліку кадастровий номер з зазначенням земельної ділянки в Управлінні земельного кадастру району.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 задоволено частково.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, виділено у спільну сумісну приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 майно, а саме: жилу кімнату розміром 24,7 кв. м, зазначену у технічному плані під № 1-8; жилу кімнату розміром 17,0 кв. м, зазначену у технічному плані під № 1-7; жилу кімнату розміром 10,3 кв. м, зазначену у технічному плані під № 1-5; прихожу кімнату розміром 15,5 кв. м, зазначену у технічному плані під № 1-6; ванну кімнату розміром 3,6 кв. м, зазначену у технічному плані під № 1-4; туалетну кімнату розміром 1,1 кв. м, зазначену у технічному плані під № 1-3; котельну кімнату розміром 4,0 кв. м, зазначену у технічному плані під №1-2; хлів (приміщення під літерою «Д»).

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, виділено ОСОБА_1 в особисту приватну власність майно, а саме: веранду площею 10,9 кв. м, зазначену у технічному плані під № 1-1; кухню площею 12,2 кв. м, зазначену у технічному плані під №1-10; кладову площею 1,8 кв. м, зазначену у технічному плані під № 1-11; жилу кімнату розміром 17,3 кв. м, зазначену у технічному плані під № 1-9; хлів (приміщення під літерою «Г») і туалет (приміщення під літерою «В»).

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, виділено у спільну сумісну приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 1/2 частину сарая (приміщення на плані під літерою «Б»).

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, виділено ОСОБА_1 в особисту приватну власність 1/2 частину сарая (приміщення на плані під літерою «Б»).

Автомобіль марки «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 2011 року випуску, вартістю 59760 грн. передано у власність ОСОБА_1, стягнено з нього на користь позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 половину вартості автомобіля у розмірі 29 880 грн., тобто, по 9960 грн. кожному позивачу.

У решті позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 відмовлено.

Дане рішення суду набрало законної сили 14 жовтня 2014 року (а.с.15-18).

З вказаного рішення Іванківського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року вбачається, що відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про скасування державного акта на право приватної власності на землю площею 0,2138 га, суд першої інстанції виходив із того, що ця вимога позивачами не мотивована, позивачами не надано доказів порушення, невизнання чи оспорювання їхнього права відповідачем. Судом встановлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку на підставі рішення виконкому Іванківської селищної ради від 29 червня 2000 року № 163, яке не скасоване та є чинним. Тому суд дійшов висновку, що скасування державного акта на право власності на землю та зняття з реєстраційного обліку кадастрового номера, за наявності чинного правового акта, на підставі якого він видавався, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1про закриття провадження у даній справі, суд першої інстанції правильно виходив зі того, що рішення Іванківського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору, в якому сторони, предмет і підстави позову не є тотожними із позовом у даній справі.

Вказані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом першої інстанції правильно застосовано.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для закриття провадження у даній справі, передбачених п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції статті на час ухвалення судом оскаржуваного рішення), є законним та обґрунтованим.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді