Справа № 303/7023/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Кондора Р.Ю.,

за участю секретаря Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 квітня 2018 р. (суддя Куцкір Ю.Ю., повне судове рішення складено 16.04.2018 р.) за позовом представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним і скасування договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом у грудні 2017 р.

Просила:

-Визнати недійсним і скасувати нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01.03.2017 р. між ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 (продавець) і ОСОБА_2 (покупець), зареєстрований у реєстрі за № 48;

-Витребувати вказану квартиру з незаконного володіння ОСОБА_2 і передати їй як законному власнику.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що є єдиним спадкоємцем померлої 31.07.2013 р. ОСОБА_8 (баби). Заяву про прийняття спадщини подала своєчасно 28.01.2014 р. Квартира АДРЕСА_1 є спадковим майном. Однак, заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29.09.2016 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Мукачівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно право власності на цю квартиру було визнано за ОСОБА_5, від імені якого 01.03.2017 р. ОСОБА_6 продав її ОСОБА_9

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 31.05.2017 р. прийнято відмову ОСОБА_5 від указаного позову, провадження у справі закрито та допущено поворот виконання рішення суду від 29.09.2016 р.: витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

На підставі цієї ухвали було поновлено реєстрацію права власності на квартиру за спадкодавцем ОСОБА_8, а 24.07.2017 р. за нею як спадкоємцем.

24.11.2017 р. ухвалою апеляційного суду Закарпатської області ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 31.05.2017 р. в частині допущення повороту виконання рішення суду від 29.09.2017 р. і витребування від ОСОБА_2 спірної квартири скасовано.

Вважає, що її майнові права на квартиру підлягають поновленню.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16.04.2018 р. позов задоволено повністю. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою цього ж суду від 22.05.2018 р. заяву адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд указаного заочного рішення залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16.04.2018 р. і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції із підстав неповного зясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-відповідач ОСОБА_2 і його представник (адвокат ОСОБА_1П.) жодного належного повідомлення про дату і час розгляду справи не отримували;

-ухвала суду від 22.05.2018 р. не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, через що підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду;

-позивач обрав неналежний спосіб захисту;

-суд не визначився з тим, чи вибула квартира з володіння ОСОБА_4 з порушенням вимог закону.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не подали, проте в судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_10, не визнав скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Узагальнені доводи пояснень зводяться до безумовного порушення майнових прав ОСОБА_4, які потребують судового захисту обраним нею способом.

Суд першої інстанції установив, що позаяк правовстановлюючий документ (рішення Мукачівського міськрайонного суду твід 29.09.2016 р.), на підставі якого відбулося відчуження спірної квартири з порушенням речового права ОСОБА_4, скасований у судовому порядку, то оспорений нею договір купівлі-продажу квартири від 01.03.2017 р. підлягає визнанню недійсним як укладений із порушенням чинного законодавства.

Після смерті ОСОБА_8 (померла 31.07.2013 р.) відкрилася спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_2. Спадкоємцем першої черги за законом був син померлої ОСОБА_11, який у передбачений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за померлою матірю на користь своєї доньки ОСОБА_4, котра також своєчасно подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Тобто, ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину (нерухоме майно) за своєю померлою бабою ще до його державної реєстрації, а тому вона має право витребувати це майно від добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам справи, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Твердження апелянта про те, що ні він, ні його довіритель відповідач ОСОБА_2, жодного належного повідомлення про дату і час розгляду справи не отримували, спростовуються матеріалами справи, зокрема: клопотанням адвоката ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, призначеного на 13.03.2018 р. (а.с.78), судовою повісткою (рекомендованим листом із повідомленням про вручення) і самим рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення адвокату ОСОБА_1 (а.с.84, 86) як представнику відповідача ОСОБА_2 на судове засідання 16.04.2018 р.

Згідно з положеннями ст. 130 ч.5 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

У звязку з цим твердження апелянта про те, що ухвала суду від 22.05.2018 р. (щодо залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, є безпідставним, а вимога про повернення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду суперечною положенням цивільно-процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги з питань вибуття спірної квартири з володіння ОСОБА_4 та обраного нею способу захисту спростовуються обставинами справи, письмовими доказами та нормами матеріального права.

Так, статус ОСОБА_4 як спадкоємця спадкового майна за померлою ОСОБА_8 і належність спірної квартири до спадкового майна не оспорюється.

За приписами ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Тобто, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

У нашому випадку такою заінтересованою особою є ОСОБА_4

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Дійшовши висновку про доведеність позивачкою права власності на спадкове майно та встановивши, що це майно вибуло з її володіння не з її волі, суд першої інстанції на підставі статей 387, 388 ЦК України правильно витребував його із чужого незаконного володіння ОСОБА_2

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 квітня 2018 р. залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4. Повне судове рішення складено 16.08.2018 р.

Судді: