АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 642/4811/17

Провадження № 22-ц/790/3616/18

14 серпня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ТОВ «Будком 2016»

відповідач ПФ «Левада-7»

відповідач ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року (суддя Ольховський Є.Б.)

по справі за позовом заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будком 2016», Приватної фірми «Левада-7», ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення боргу за простим векселем, -

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будком 2016», приватна фірма «Левада -7», ОСОБА_2, 3-я особа ОСОБА_3 про стягнення боргу за простим векселем.

23.04.2018 року ОСОБА_1 надав до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які належать на праві власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1:

-земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.0947 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 51)

-земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.0425 га, кадастровий номер: НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 51)

-1/2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.1722 га, кадастровий номер: НОМЕР_4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 51).

В обґрунтування зазначеної заяви позивач посилався на те, що є загроза того, що майно, яке належить відповідачу ОСОБА_2, може бути відчужене.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 24.04.2018 року у задоволені заяви про забезпечення позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову без задоволення, суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб призведе до ускладнення виконання рішення суду у майбутньому, якщо земля знаходиться під банківською іпотекою і на нього вже накладена заборона відчуження. Накладення арешту на земельні ділянки не є співмірним заходом забезпечення позову та може призвести до порушенням прав третіх осіб.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову відповідає зазначеним вимогам.

На спростування доводів апеляційної скарги, судова колегія зазначає про таке.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі ухвалення такого на користь позивача.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість та проценти за простим векселем.

В заяві про забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на належні відповідачу земельні ділянки з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Погоджуючись з висновком суду про відмову у задоволенні заяви, судова колегія зазначає, що вжиття заявлених заходів забезпечення позову у визначений спосіб може порушити інтереси відповідача та перешкоджати його господарській діяльності (використанню земельних ділянок за їх призначенням ).

Крім того, в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 сам зазначає, що на все вищеперелічене майно судом вже накладена заборона відчуження.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко