№ 336/5121/17
провадження № 2/336/231/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2018 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Аксьоновій О.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся 12.09.2017 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 15.09.2011 р. він позичив ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_3 грошові кошти на придбання автомобіля ВАЗ-21140 в сумі 200 000 грн. строком до 15.09.2017 р.

На підтвердження укладеного договору позики, ОСОБА_2 видав йому розписку у присутності свідка ОСОБА_4 Частину грошей в сумі 100 000 грн. позивачу повернуто. У встановлений строк частину боргу в сумі 100 000 грн. відповідачі не повернули, на усні прохання не реагують.

Посилаючись на ст..ст.524-526, 530, 1047, 1049 ЦК України та ст.ст.60, 61, 65 СК України, ОСОБА_1 за позовом просить стягнути солідарно з відповідачів суму неповернутої позики в розмірі 100 000 грн. та судові витрати.

Ухвалою судді від 05.10.2017 р. було відкрито провадження у справі і справа призначена до розгляду на 26.10.2017 р.

26.10.2017 р. розгляд справи було відкладено на 20.11.2017 р. на підставі п.3 ч.1 ст.169 ЦПК України.

20.11.2017 р. розгляд справи було відкладено на 12.12.2012 р. за клопотанням представника позивача.

12.12.2017 р. в розгляді справи була оголошена перерва до 12.01.2018 р. за клопотанням представника позивача.

В судовому засіданні 12.01.2018 р. представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову, оскільки ОСОБА_3 розписку про отримання грошей не підписувала, про отримання коштів її колишнім чоловіком ОСОБА_2 від батька ОСОБА_1 їй нічого не відомо. Вважає, що розписка складена не в дату підписання 15.09.2011 р., а виготовлена пізніше задля використання її в процесі розгляду іншої справи, пов»язаної з поділом майна подружжя ОСОБА_1. Заперечувала використання позичених грошових коштів в інтересах сім"ї ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з»явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників ОСОБА_1 та ОСОБА_3, приймаючи до уваги позицію відповідача ОСОБА_2, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.09.2011 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, на підтвердження чого надано оригінал розписки (а.с.38).

За умовами договору позики ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 200 000 грн., які ОСОБА_2 зобов»язався повернути до 01.01.2017 р.

Позивач зазначає, що частина грошових коштів в сумі 100 000 грн. була сплачена.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення несплаченої суми позики в розмірі 100 000 грн. законні, обґрунтовані та підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2

Вирішуючи позов в частині пред»явлених вимог до відповідача ОСОБА_3 суд виходив з наступного.

Згідно ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладеного договір в інтересах сім»ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.4 ст.65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за цим договором, використане в інтересах сім»ї.

За ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В позовній заяві позивач стверджує, що грошові кошти за договором позики були використані і інтересах сім»ї відповідачів.

Такі твердження позивача не визнає відповідач ОСОБА_3, і не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, оскільки, окрім недоведеності, спростовуються дослідженими в процесі розгляду справи письмовими доказами, а саме відсутністю підпису ОСОБА_3 у розписці про отримання грошових коштів, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, пред"явлених до відповідача ОСОБА_3

На підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у сумі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (м.Запоріжжя, пров.Відрадний, 21, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (м.Запоріжжя, пров.Відрадний, 21, РНОКПП НОМЕР_2) борг за договором позики в сумі 100 000 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, пред»явлених до ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк