РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2018 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря Буга Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Браїлівської селищної ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про визначення частки померлого у спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2017 позивачка звернулась в суд з цим позовом, в якому просила визначити, що частка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3 (одну третю).

Свій позов аргументувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло за нею, за її чоловіком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, її дочкою ОСОБА_5, зареєстровано на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_2. До дня своєї смерті чоловік позивачки ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі. У Вказаній квартирі разом з ним проживала та була зареєстрована позивач, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті чоловіка на належну йому частину квартири. ЇЇ дочка ОСОБА_3. після смерті спадщину не прийняла та не претендує, що підтвердить в судовому засіданні. Інших спадкоємців після смерті чоловіка ОСОБА_4 немає.

Відповідно до постанови Жмеринської районної державної нотаріальної контори їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій стосовно вищезазначеної квартири, у зв'язку з невизначеністю частки померлого у спільному сумісній власності.

16.11.2017 року ухвалою суду відкрито провадження в справі.

11.01.2018 - в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням позивача для витребування спадкової справи.

Згідно пункту 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18.01.2018 позивачка ОСОБА_1 через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, справу просила розглянути у її відсутність.

19.01.2018 представник відповідача Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області через канцелярію суду надав заяву, в якій вказав, що Браїлівська селищна рада заперечень щодо задоволення позову ОСОБА_1 немає, при прийнятті рішення в даній справі покладається на розсуд суду, справу просив розглянути у його відсутність.

18.01.2018 третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 через канцелярію суду надала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, справу просила розглянути у її відсутність.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9), та який до дня своєї смерті був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_5 разом з ОСОБА_1 (а.с.10), є чоловіком позивачки ОСОБА_1 (а.с.7). Померлому ОСОБА_4, позивачці ОСОБА_1, її дочці ОСОБА_5, яка після одруження змінила прізвище на «ОСОБА_5» на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 (а.с.13).

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти/спадкові договори) за вказаними параметрами запиту інформація відсутня (а.с.11,12). Спадкова справа після смерті ОСОБА_4, не заводилась (а.с.35).

Замовником технічного паспорта на дану квартиру є позивачка ОСОБА_1 (а.с.14-15) та яка складається з: коридору 24-1, кімнати 24-2, кухні 24-3, санвузла 24-4, лоджії, частини підвалу під сарай № 24 (а.с.17).

Постановою Жмеринської районної державної нотаріальної контори 22.08.2017 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вищезазначеної квартири, належну її чоловікові ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.20).

Відповідно до розпорядження Браїлівської селищної ради № 9 від 16.02.2016 про перейменування вулиць, провулків, тупиків на території Браїлівської селищної ради, АДРЕСА_2 було перейменова на АДРЕСА_2 (а.с.18,19). Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 2 ст.71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що на підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. (Така правова позиція висловлена Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка міститься в інформаційному листі даного суду від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню.

Позивач в поданій позовній заяві просила судові витрати не покладати на відповідача, а тому питання про повернення судового збору судом не вирішувалось.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80,82, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/3 (одна третя).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.М. Заярний