Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3849/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання - Гусар Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.І., про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.І., про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1 За час свого життя ОСОБА_3 заповітного розпорядження не залишив, оскільки помер раптово у віці 48 років. Після його смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок в АДРЕСА_1, на який спадкодавець не виготовив правовстановлюючі документи.

Спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті спадкодавця є дружина померлого, позивачка по справі ОСОБА_1 та його діти - позивачка ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2) та відповідач по справі ОСОБА_3, який відмовився від належної йому частки в спадковому будинку.

Позивачі вказують, що спадщину прийняли в порядку ст. 1268 ЦК України оскільки на день смерті спадкодавця проживали з ним в спадковому будинку, однак державний нотаріус відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок та рекомендувала звернутись до суду. Таким чином, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове майно в органах державної реєстрації прав на нерухоме майно, позивачі змушені звернутись до суду для визнання за собою права власності на житловий будинок після смерті ОСОБА_3 - чоловіка ОСОБА_1 та батька ОСОБА_2.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з'явилися, однак подали до суду письмові заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їхню відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивачів визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.І. будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання також не з'явилася.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3 - чоловік позивачки ОСОБА_1 та батько позивачки ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2) і відповідача ОСОБА_5

Останнє місце проживання померлого було: АДРЕСА_1

За час свого життя ОСОБА_3 заповітного розпорядження не залишив. Після його смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок в АДРЕСА_1

Спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті спадкодавця є дружина померлого, позивачка по справі ОСОБА_1 та його діти - позивачка ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2) та відповідач по справі ОСОБА_3, який відмовився від належної йому частки в спадковому будинку, що стверджується заявою про відмову від спадщини від 07.12.2017 року, посвідченою секретарем виконкому В.Комятівської сільської ради.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд констатує, що позивачі після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті спадкодавця проживали з ним в спадковому будинку, що стверджується довідкою В.Комятівської сільської ради від 04.12.2017 року № 02-37/820.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 позивачі звернулися до Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. позивачам було відмовлено та листом від 27.10.2017 року за №483/01-16 надано роз'яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок і рекомендовано звернутися до Виноградівського районного суду з позовом про визнання права власності на спадковий житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки.

Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім.Ватутіна від 04 березня 1991 року згідно із затвердженим проектом планування та забудови села Великі Ком'яти з погодженням районного архітектора та головного інженера - землевпорядника, виділено гр. ОСОБА_3, який працював водієм колгоспу ім.Ватутіна. земельну ділянку площею 0.15 га в АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку та головним архітектором району ОСОБА_9 надано дозвіл на виконання будівельних робіт.

Відповідно до виготовленого Інженером по технічній інвентаризації об'єктів нерухомого майна Технічного паспорту від 01.12.2017 року за №234 та інформаційної довідки від 01 грудня 2017 року на спадковий житловий будинок, житловий будинок в АДРЕСА_1 станом на грудень 2017 року завершений будівництвом ( рік будівництва березень 1992 року) та на земельній ділянці знаходяться :

- Житловий будинок ( стіни - цегляні) - позначений на плані в технічному паспорті під літерою «А» , збудований у 1991 році - березень 1992 року, загальна площа житлового будинку становить - 176.0 кв.м.. в тому числі житлова -94.4 кв.м.;

- Літня кухня ( стіни цегляні) - літера «Б»

- Господарська будівля ( стіни цегляні ) - літера «В»

- Убиральня ( стіни - цегляні ) - літера «Г»

- Хвіртка - металева - позиції на плані 1.2

- Ворота - металеві - позиція 3

- Огорожа - металева на бетонному цоколі - позиція 4-5.

Відповідно до висновку про вартість об'єкта оцінки, виданого Суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Ріалті -О» 05 грудня 2017 року . ринкова вартість об'єкта нерухомості з метою забезпечення захисту прав та інтересів у суді, становить 71 848.00 ( сімдесят одна тисяча вісімсот сорок вісім грн. 00 коп.) грн.

Відповідно до довідки виданої виконкомом Великоком'ятівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області 04.12.2017 року за №02-37/821, житловий будинок в АДРЕСА_1 згідно по господарської книги 31 особовий рахунок 1892 рахується за гр. ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судами повинні оцінюватись у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1216, 1220, 1261, 1268, 1274 ЦК України, Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, ст.58, 124 Конституції України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_2 право власності на житловий будинок по 1/2 частці (будинок позначено на плані літ.А загальною корисною площею 176,0 кв.м, в тому числі житловою - 94,4 кв.м.) з надвірними побудовами та спорудами (Літня кухня (стіни цегляні) - літера «Б», Господарська будівля (стіни цегляні) - літера «В», Убиральня (стіни - цегляні) - літера «Г», Хвіртка металева - поз. 1, 2, Ворота - металеві - позиція 3, Огорожа - металева на бетонному цоколі - позиція 4,5 ), який розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийТ. Ю. Левко