Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1289/16-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І.., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 289/1289/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Потіївської об'єднаної територіальної громади в Радомишльському районі Житомирської області про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно, та за позовом ОСОБА_3 до Потіївської об'єднаної територіальної громади в Радомишльському районі Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Невмержицького І.М. у м. Радомишль,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в кінцевій редакції якого просив усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті баби - ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на цілий житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1; цілу земельну ділянку площею 4,4635 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3,виданого 30 квітня 2004 року на підставі розпорядження № 66 від 14.04.2004 голови Радомишльської райдержадміністрації Житомирської області на ім'я ОСОБА_4, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів за № 709; цілу земельну ділянку площею 0,3144 га, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належить спадкодавці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 30 квітня 2004 року на підставі розпорядження № 66 від 14.04.2004 голови Радомишльської райдержадміністрації Житомирської області на ім'я ОСОБА_4, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів за № 708.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, починаючи з березня 1997 року по листопад 1999 року, проживав однією сім»єю разом зі своєю рідною бабусею - ОСОБА_4, спочатку по АДРЕСА_1, а з квітня 2000 року - по ОСОБА_2, де він разом зі своєю дружиною та дітьми доглядав і опікувався за останньою, вони разом вели спільне господарство по день її смерті (ІНФОРМАЦІЯ_3 року). 24 листопада 1995 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого заповіла належний їй на праві власності вищевказаний жилий будинок з домашнім майном внуку ОСОБА_3. Зазначив, що вказаний заповіт на день смерті не був змінений та не був відмінений.

Вказав, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2009 року у цивільній справі № 2-0-62/09 встановлено факт, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 91 років в с. Вихля, Радомишльського району Житомирської області, є рідною матір'ю ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 55 років, в с. Вихля, Радомишльського району Житомирської області, є рідною бабусею ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а вони відповідно її онуками.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2009 року у цивільній справі № 2-296/09 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини що відкрилась після смерті ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 91 років в с. Вихля, Радомишльського району Житомирської області, в межах 2 місяців з дня набуття рішенням законної сили.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2009 року у цивільній справі № 2-298/09 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини що відкрилась після смерті ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 91 років в с. Вихля, Радомишльського району Житомирської області, в межах 2 місяців з дня набуття рішеннями законної сили.

Враховуючи наведене зазначив, що підставою його звернення в суд з позовом є, на його думку, незаконний та несправедливий розподіл спадкового майна після смерті ОСОБА_4 Вважає, що ОСОБА_3, достовірно знаючи, що він є рідним онуком спадкодавиці ОСОБА_4, при цьому відверто претендуючи на все її майно, свідомо ухилявся від надання їй допомоги, яка, починаючи з березня 1997 року до дня смерті, через похилий вік, тяжку хворобу та фактичне каліцтво була у безпорадному стані, перебувала на повному утриманні позивача та його сім»ї.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в кінцевій редакції якого просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, розташований по АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 4,4635 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області; земельну ділянку площею 0,3144 га, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його рідна баба - ОСОБА_4. Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входить вищевказана спадкова маса. 24 листопада 1995 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений Гуто-Потіївською сільською радою, згідно якого, на випадок своєї смерті заповіла належний їй на праві власності жилий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 з домашнім майном своєму внуку - ОСОБА_3, тобто йому. Проте, після звернення до приватного нотаріуса з метою оформлення права власності на вказаний будинок, йому було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Крім цього до складу спадщини входить дві вказані вище земельні ділянки. Зазначив, підставою для звернення із вказаним позовом стало звернення його рідного брата - ОСОБА_2 до суду із позовними вимогами про усунення його від права спадкування за законом та визнання права власності на усе спадкове майно.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2017 року об'єднано в одне провадження цивільну справу №289/1289/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Потіївської об'єднаної територіальної громади в Радомишльському районі Житомирської області про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно та цивільну справу №289/1744/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Потіївської об'єднаної територіальної громади в Радомишльському районі Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Усунено ОСОБА_3 від спадкування за законом майна після смерті його баби - ОСОБА_4, яка померла в с. Вихля Радомишльського району Житомирської області ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 91 років.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті його баби - ОСОБА_4, яка померла в с. Вихля Радомишльського району Житомирської області ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 91 років на земельну ділянку площею 4,4635 га, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 20 000,00 грн., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 30 квітня 2004 року на підставі розпорядження № 66 від 14.04.2004 голови Радомишльської райдержадміністрації Житомирської області на ім'я ОСОБА_4; зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів за № 709; земельну ділянку площею 0,3144 га, кадастровий номер НОМЕР_2, вартістю 2000,00 грн., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належить спадкодавці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 30 квітня 2004 року на підставі розпорядження № 66 від 14.04.2004 голови Радомишльської райдержадміністрації Житомирської області на ім'я ОСОБА_4, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів за № 708.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його баби - ОСОБА_4, яка померла в с. Вихля, Радомишльського району Житомирської області ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 91 рік на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням цього ж суду від 13 листопада 2017 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та ухвалити нове, яким визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 4,4635 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 0,3144 га, кадастровий номер НОМЕР_2, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю, в решті рішення залишити без змін. В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що рішення суду першої інстанції щодо усунення його від права спадкування є незаконним, оскільки він не ухилявся від надання будь-якої допомоги померлій ОСОБА_4, доказів цього матеріали справи не містять, в той же час приймав участь у її похованні, певний період остання проживала з ним.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Сторони надали пояснення аналогічні тим, які надавали в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За результатами перевірки обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду наведеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4, яка є рідною бабою сторін, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 11).

Після її смерті відкрилась спадщина на майно, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки площею 4,4635 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області (а.с. 16); земельної ділянки площею 0,3144 га, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області (а.с. 17).

24 листопада 1995 року ОСОБА_4 складено заповіт, згідно якого вона заповіла житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 Житомирської області з домашнім майном своєму внуку ОСОБА_3 (а.с. 94).

Відміткою секретаря Гуто-Потіївської сільської ради в Радомишльському районі підтверджується, що згаданий заповіт на день смерті не був змінений та не був відмінений (а.с. 94 зворот).

Із довідки ФОП ОСОБА_8 від 16.08.2016 року вбачається, що згідно даних інвентаризаційної справи № 1 за адресою АДРЕСА_1 право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 89).

Водночас, відповідно до довідки № 73 від 01.03.2017 року, виданої Потіївською сільською радою Радомишльського району за ОСОБА_4 згідно погосподарської книги №5, особовий рахунок НОМЕР_6 рахується жилий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 126).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №292/2009 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4, спадщину після її смерті шляхом подачі заяви до Радомишльської державної нотаріальної контори прийняв онук ОСОБА_3, спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем однією сім»єю прийняв також онук померлої - ОСОБА_2.

Свідоцтв про право власності на спадщину сторони не отримали.

6 жовтня 2016 року №808/02-14 державний нотаріус Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті його баби ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок.

Встановивши належність спірного житлового будинку ОСОБА_4, керуючись роз'ясненнями, викладеними у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання права власності на зазначений будинок за ОСОБА_3 як спадкоємцем за заповітом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем з урахуванням положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення), надано належні, допустимі, достатні та такі, що заслуговують на увагу докази навмисного ухилення відповідачем ОСОБА_3 від надання спадкодавцеві ОСОБА_4 посильної допомоги.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто, факт ухилення пов'язується з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

З огляду на викладене, правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги при можливості її надання спадкодавцю, який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу, потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

В обґрунтування позову та уточнених позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_4 з 1997 року тяжко хворіла після отриманого перелому шийки стегна, у зв'язку з чим не могла вільно пересуватися та перебувала у безпорадному стані. На підтвердження зазначених обставин посилається на показання свідків, що були допитані в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких медичних висновків чи заключень лікарів з приводу отриманих ОСОБА_4 травм та перебування її у безпорадному стані.

Разом з тим, не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_2 і щодо зміни місця отримання пенсії ОСОБА_4 в період її проживання у місті Києві у відповідача ОСОБА_3 з листопада 1999 року по квітень 2000 року та факт її використання у власних потребах останнім.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься і в ст. 81 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин факт перебування спадкодавиці у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби або каліцтва не доведений належними і допустимими доказами у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 потребувала допомоги від відповідача ОСОБА_3

Оскільки позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України є підставами для усунення від спадкування, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

За таких обставин рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2017 року відповідно до ст. 376 ЦПК України, в частині позовних вимог ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та визнання права власності на земельні ділянки підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Виходячи з наведеного, підлягає скасування рішення суду і в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Оскільки земельні ділянки, належні ОСОБА_4 за життя нею не розподілені, то вони належать онукам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за правом представлення (ст.1266 ЦК) по 1/2 частині кожному.

А тому у цій частині суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення.

Разом з тим, обґрунтованим є рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, а тому у цій частині рішення залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2017 року в частині вимог ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та визнання права власності на земельні ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовити.

Вимоги про визнання права власності на земельні ділянки задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., право власності в порядку спадкування за законом після смерті його баби - ОСОБА_4, яка померла в с.Вихля Радомишльського району Житомирської області ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на:

- 1/2 частину земельної ділянки площею 4,4635 га, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 20 000,00 грн. з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 30 квітня 2004 року на підставі розпорядження № 66 від 14.04.2004р. голови Радомишльської райдержадміністрації Житомирської області на ім'я ОСОБА_4; зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів за № 709;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,3144 га, кадастровий номер НОМЕР_2, вартістю 2000,00 грн., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належить спадкодавці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 30 квітня 2004 року на підставі розпорядження № 66 від 14.04.2004р. голови Радомишльської райдержадміністрації Житомирської області на ім'я ОСОБА_4, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів за № 708.

В решті рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 залишити без змін.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його баби - ОСОБА_4, яка померла в с.Вихля, Радомишльського району Житомирської області ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на:

- 1/2 частину земельної ділянки площею 4,4635 га, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 20 000,00 грн. з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 30 квітня 2004 року на підставі розпорядження № 66 від 14.04.2004 голови Радомишльської райдержадміністрації Житомирської області на ім'я ОСОБА_4; зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів за № 709;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,3144 га, кадастровий номер НОМЕР_2, вартістю 2000,00 грн., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належить спадкодавці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 30 квітня 2004 року на підставі розпорядження № 66 від 14.04.2004 голови Радомишльської райдержадміністрації Житомирської області на ім'я ОСОБА_4, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів за № 708.

В решті рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.01.2018.

Головуючий Судді