АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 679/289/17
Провадження № 22-ц/792/285/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М.

секретар судового засідання Філіпчук О.С.

за участю апелянта ОСОБА_7., його представника ОСОБА_5, позивача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №679/289/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року (суддя Базарник Б.І.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 зазначала, що відповідач є її батьком, який після розлучення із її матір'ю ОСОБА_6 припинив надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки. Рішенням Нетішинського міського суду від 09.09.2008 року ухвалено стягнути щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_8 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2008 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка вказує, що стягнення аліментів за вказаним рішенням суду припинилося ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв'язку із досягненням нею повноліття. Зазначає, що відповідач не цікавиться її життям, участі в її утриманні і вихованні не приймає. На даний час вона навчається в Кам'янець-Подільському коледжі культури і мистецтв на денній формі навчання за держзамовленням, проте стипендії та коштів, які надає їй матір, недостатньо для повноцінного проживання та навчання, у зв'язку із цим змушена звернутися до суду з відповідним позовом. ОСОБА_4 посилається на те, що відповідач за станом здоров'я та матеріальним забезпеченням, на її думку, має можливість надавати матеріальну допомогу для неї, так як працює і отримує стабільний дохід. А тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років.

Рішенням Нетішинського міського суду від 14 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь та на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.03.2017 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір у розмірі 480 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати. Апелянт вважає, що суд незаконно розглянув справу за його відсутності та відсутності позивачки, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості особисто надати пояснення у справі. Зазначає, що на виконання рішення суду від 09.09.2008 року він сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_8 в сумі понад 19800 грн. у зв'язку з чим йому коштів на проживання практично не залишається, а тому вважає вказаний позов необґрунтованим та недоведеним. Визначаючи розмір стягнутих аліментів суд не перевірив матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів, не врахував доходи матері позивачки, які за рік становлять 169899 грн. та ухвалив незаконне рішення у справі. Також на думку апелянта не підлягає до задоволення і вимога про стягнення з нього судових витрат, оскільки вони не підтверджені жодними документами.

Апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу, з підстав у ній наведених і просять скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивачка та третя особа апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частинами 1, 2 і 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. ст. 12, 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 07.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області позивачка ОСОБА_4 є дочкою відповідача ОСОБА_7., про що в Книзі реєстрації народжень 14 січня 1999 року зроблено відповідний актовий запис за №8 (а.с.6).

Відповідно до довідок Кам'янець-Подільського коледжу культури і мистецтв від 17.10.2017 року №№370, 371 позивачка ОСОБА_4 навчається в Кам'янець-Подільському коледжі культури і мистецтв на ІV курсі по спеціальності «Народна художня творчість» на денній формі навчання за держзамовленням. Проживає студентка ОСОБА_4 в студентському гуртожитку і плата за проживання за цілий навчальний рік становить 3320 грн.(а.с. 72-73).

Враховуючи матеріальний стан відповідача ОСОБА_7., наявність його аліментних зобов'язань за рішенням Нетішинського міського суду від 09.09.2008 року, а також перебування на його утриманні матері похилого віку, суд прийшов до вірного висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/8 частин усіх видів його заробітку (доходу).

Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки справу розглянуто без участі та повідомлення відповідача, колегія суддів вважає їх безпідставними, адже як вбачається із матеріалів справи (а.с. 62), ОСОБА_7 (відповідача) було належним чином повідомлено про день і час розгляду справи на 9 год. 30 хв. 14.12.2017 року.

Посилання апелянта на те, що у нього відсутня матеріальна можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини на період її навчання, колегія суддів вважає їх недоведеними, адже саме відсутність коштів на картковому рахунку не є доказом відсутності такої можливості. Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_7. працює оператором реакторного відділення ВП Хмельницької АЕС ЦВіК та отримує щомісячну заробітну плату і за період з березня 2016 року по березень 2017 року останньому нараховано 177584,20 грн. заробітної плати, утримано податків та інших обов'язкових платежів 34628,93грн., сплачено аліментів 39254,10грн. (а.с.30). А тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти на період навчання його повнолітньої дочки.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано заперечення ОСОБА_7., документи, що підтверджують його матеріальний стан, матеріальний та сімейний стан ОСОБА_6, яка є матір'ю позивача та її доходи за рік є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки судом при ухваленні оскаржуваного рішення були враховані доводи відповідача, викладені в запереченні на позовну заяву та у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України (№ 1618-ІV від 18.03.2004 року, чинного на час ухвалення оскаржуваного рішення) надано оцінку усім доказам, що надавалися сторонами. Так, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів враховано розмір доходу позивача, його аліментні зобов'язання, утримання ним непрацездатної за віком матері та регулярне придбання ОСОБА_7 медичних препаратів і ліків, матеріальний стан позивачки та третьої особи - матері позивача ОСОБА_6 і результати оцінки вказаних доказів суд, відповідно до ч. 4 ст. 212 ЦПК України (№ 1618-ІУ від 18.03.2004 року) відобразив у оскаржуваному рішенні. І ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта із оцінкою доказів.

Також, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України (№ 1618-ІУ від 18.03.2004 року), якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позов ОСОБА_4 задоволено частково, тому суд першої інстанції вірно стягнув із відповідача судовий збір в дохід держави. І доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом безпідставно стягнуто із ОСОБА_7. судовий збір є такими, що не заслуговуть на увагу.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2018 року.

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ Л.М. Грох

/підпис/ А.М. Костенко

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк