Справа № 316/770/17
Провадження № 2/316/35/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2018 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:

головуючого-судді: Вільямовській Н.О.,

за участю секретаря судового засідання: Рябухи О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар справу за позовом за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», Служба захисту дітей в особі органу опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, та визначення порядку користування квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 в інтересах його діє ОСОБА_6 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», Служба захисту дітей в особі органу опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та стягнення оплати за комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», Служба захисту дітей в особі органу опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, та визначення порядку користування квартирою.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка має статус неприватизованого житлового приміщення. Разом з ним зареєстровані інші члени його сімї: батько - ОСОБА_3, брат - ОСОБА_4, сестра - ОСОБА_5 разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач проживав в квартирі з 1987 року по 26 січня 2017 року.

26 січня 2017 року в родині сторін склалася конфліктна ситуація, виникли непорозуміння та відповідачі почали перешкоджати подальшому проживанню позивача в квартирі. Оскільки позивач є інвалідом 3 групи, він не зміг самостійно протистояти тиску родині та вимушений був на вимогу свого батька у лютому 2017 року віддати ключі від квартири. З цього часу позивач не проживає в квартирі за місцем своєї реєстрації, всі речі необхідні для його побуту знаходяться в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Позивач намагався налагодити відносини з родиною у добровільному порядку, тому декілька разів на місяць приходив до квартири за місцем своєї реєстрації, але до квартири його не впускали та ключі не віддавали. Щодо не допуску у спірну квартиру звертався до правоохоронних органів. Раніше був визначений порядок користування квартирою наступним чином: у позивача ОСОБА_1 в користуванні перебувала житлова кімната площею 12,0 кв.м; у відповідача ОСОБА_3 кімната площею 8,2 кв.м; у відповідача ОСОБА_4 кімната 9,6 кв.м; у відповідача ОСОБА_5 разом з її дітьми кімната площею 16,7 кв.м.

Просить суд усунути перешкоди йому в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 - шляхом вселення його до даного житлового приміщення. Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 надати ОСОБА_1 один комплект ключів від вхідних дверей від квартири за адресою: АДРЕСА_1. Визначити порядок користування квартирою наступним чином: визначити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 12,0 кв.м.; визначити ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 8,2 кв.м.; визначити у користування ОСОБА_4 у користування житлову кімнату площею 9,6 кв.м.; визначити у користування ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 житлову кімнату площею 16,7 кв.м.; у спільному користуванні залишити коридор, кухню, лоджію, ванну кімнату, санвузол. Вселити ОСОБА_1 у кімнату площею 12,0 кв.м., яка розташована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, який діє через свого представника адвоката ОСОБА_6, звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», Служба захисту дітей в особі органу опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с. 65-68).

Зустрічний позовом мотивовано тим, що 15.01.1987р. родина позивача, яка на той час складалася з пятьох осіб, отримали квартиру за адресою: АДРЕСА_1, виданого згідно рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради народних депутатів Запорізької області. На даний час в спірній квартирі № 27 зареєстровані та мешкає позивач та пять членів родини. Також в даній квартирі зареєстрований відповідач. Наприкінці вересня 2016 року відповідач зібравши свої речі залишив квартиру, створивши родину та перейшов мешкати у сусідній будинок за адресою: м. Енергодар вул. Набережна буд.10. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Позивачем були укладені всі необхідні договори з підприємствами, які надають комунальні послуги, а саме з Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради. Відповідач повністю припинив проживання в квартирі та припинив виконувати обовязки члена сімї, повязані з утриманням та оплатою жилого приміщення. Вважає, що відповідач не користується квартирою без поважних причин, ніяких перешкод щодо проживання у ній позивачем не чинилося і не чиниться, у відповідача є ключі від квартири, замки на дверях позивач не міняв. Просить визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування квартирою №27 в будинку №8 по вулиці Набережна в м. Енергодар Запорізької області, у звязку з непроживанням в ній без поважних причин понад шість місяців. Крім того, позивач зазначає, що він самостійно здійснює плату за комунальні послуги та у період з вересня 2014 року по січень 2017 року він сплатив 3660,02 грн. комунальних послуг. Просить також стягнути з відповідача дану суму понесених комунальних витрат.

У судовому засіданні ОСОБА_1 первісний позов підтримав, зустрічний не визнав, пояснив, що з січня 2017 року його не впускають в квартиру, в якій він зареєстрований. ОСОБА_9 дозволила проживати позивачу у себе, так як вони перебувають у дружніх стосунках. Позивач проживав у квартирі з 1985 року по січень 2017 року. З 2007 року по 2014 рік відбував покарання у місцях позбавлення волі, після відбуття строку повернувся у квартиру та продовжив там жити. Батько - ОСОБА_3 комунальні послуги по спірній квартирі, сплачував особисто, так як бажав допомогти всім своїм дітям, та особисто після звільнення з місця позбавлення волі, повідомив його про це. У січні 2017 року батько та брат звинуватили його у крадіжці та вигнали з квартири. Він забрав речі та пішов жити до ОСОБА_9. Пізніше батько зателефонував до нього та зазначив, щоб він віддав ключі від квартири. У квітні та грудні 2017 року він звертався до правоохоронних органів з приводу того, що його не впускають у квартиру. У період з січня по квітень не звертався з вимогою щодо вселення, оскільки йому були не відомі його права. Раніше мав в користуванні житлову кімнату площею 12,0 кв.м.; сестра з дітьми займала житлову кімнату площею 16,7 кв.м.; батько проживав у житловій кімнаті площею 8,2 кв.м.; брат займав житлову кімнату площею 9,6 кв.м..

Представник позивача-відповідача адвокат ОСОБА_2 первісний позов підтримала, зустрічний не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 первісний позовом не визнав у повному обсязі, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні зазначив, що позивач не проживав з ним у квартирі з жовтня 2015 року. Він забрав свої речі та переїхав жити до ОСОБА_9 У нього були ключі та він приходив до квартири, коли хотів, один чи два рази на місяць, але ніякої кімнати він не займав. У січні 2017 року в їх родині, в квартирі, а саме у сина ОСОБА_10 була вкрадена картка банку та з неї зняті кошти у розмірі 9000 грн.. При певних обставинах підозра пала саме на ОСОБА_1, проте останній провину не визнав та відмовився повертати гроші. ОСОБА_10 звернувся до правоохоронних органів з приводу крадіжки. У звязку з такими подіями, він як батько зазначив сину ОСОБА_11, щоб останній покинув квартиру та віддав ключі і магніт від домофону. Після цього випадку, за збігом обставин в квартирі зламався замок, та виникла необхідність у заміні замка. Новий ключ сину не давав, так як йому він йому був не потрібен. На питання, щодо сплати комунальних послуг, зазначив, що дійсно він один сплачує всі витрати по квартирі, ця пропозиція була запропонована особисто ним. У кімнаті, площею 12 кв.м. де жив ОСОБА_1, з жовтня 2015 року проживає донька з дітьми. На питання суду щодо намагання ОСОБА_1 потрапити в спірну квартиру, зазначив, що так були декілька спроб, точно не памятає коли, але він та ОСОБА_4, ОСОБА_1 не пустили до квартири, нащо останній викликав поліцію.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 первісний позов не визнав повністю, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач за первісним позовом, третя особа за зустрічним ОСОБА_4 первісний позов не визнав, проти задоволення зустрічного не заперечував.У судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 жив завжди разом з ними, потім у 2015 році пішов жити до своєї жінки. У нього був ключ та він завжди міг прийти до квартири. Він приходив до квартири один чи два рази на місяць, але ніякої кімнати не займав. Після того, як зникла банківська картка, ключі в нього забрали. Коли після крадіжки поміняли замок, новий ключ ОСОБА_1 вирішили не давати. Навесні 2017 року ОСОБА_1 хотів потрапити до квартири, але він його не впустив. Після того у грудні 2017 року, він знов прийшов до квартири, але батько не впустив ОСОБА_1.

Відповідач за первісним позовом, третя особа за зустрічним ОСОБА_5 первісний позов не визнала, проти задоволення зустрічного не заперечувала. Усудовому засіданні пояснила, що з жовтня 2015 року ОСОБА_1 перейшов жити до ОСОБА_9. Після того, як батько поміняв замок, вона особисто з ОСОБА_1 спілкувалася не часто. У грудні 2017 року вона була вдома, коли приходив ОСОБА_1 та батько не впустив його. ОСОБА_5 зазначає, що зі слів батька, ОСОБА_1 приходив у 2017 році два рази, але вони його не впустили. Зараз вона з дітьми займає кімнату площею 16,7 кв.м, а в тій кімнаті де жив ОСОБА_1 12,0 кв.м. лежать іграшки.

Третя особа представник служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області до суду не зявилась, раніше в судовому засіданні зазначила, що проти задоволення позовних вимог щодо визнання втративши право користування жилим приміщенням ОСОБА_1, просила задовольнити позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_1.

Третя особа за первісним та зустрічним позовом - КП «ПКС» у судове засідання не зявилася, причини неявки не повідомила.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, пояснення свідка,дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому населеному пункті, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, п.41 50, Справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява №30856/03) 2 грудня 2010 року).

Відповідно до ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Судом встановлено, що квартира №27 по вул.. Набережна у будинку №8 у м. Енергодар належить до державного житлового фонду. Відповідно до ордеру №5874, квартира №27 по вул.. Набережна у будинку №8 у м. Енергодар була надана ОСОБА_3 на родину у складі пятьох осіб, а саме ОСОБА_3 - глава, ОСОБА_12 - дружина, ОСОБА_13 - донька, ОСОБА_1 син, ОСОБА_14 донька. Квартира не приватизована (а.с. 70).

На теперішній час в квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 та її діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Також встановлено, що позивач, не має іншого власного житла в місті, або у своїй приватній власності квартири.

Підтвердженням того, що позивач проявляв інтерес до спірної квартири, також підтверджують наявні в матеріалах справи листи Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області від 22.05.2017 року №5380/92/02-2017 та від 26.12.2017 року №12911/92/01-2017 щодо надання інформації за зверненням ОСОБА_1 від 25.04.2017 року (ЄО №2514) та 25.12.2017 року (ЄО № 8439), щодо неможливості мешкати за місцем реєстрації та не допуску до квартири №28 по вул.. Набережній у м. Енергодарі про припинення розгляду матеріалів, так як в них відсутні ознаки будь-яких кримінальних правопорушень.

За вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи з положень ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ч. 2 цієї статті письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У відповідності до приписів ч. 6 цієї статті, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Положення п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У ст. 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Виходячи з зазначених правових норм, підставами для визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою є обовязкова сукупність двох обставин:

-відсутність особи за місцем реєстрації понад встановлені строки;

-неповажність причини такої відсутності особи.

Встановлено, що з січня 2017 року ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає, оскільки відповідач ОСОБА_3Є вигнав його, після встановлення крадіжки в спірній квартирі у розмірі 9000 грн.

Крім того, вказану обставину підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка пояснила, що приблизно 3 роки тому вона почала зустрічатися з ОСОБА_1. До лютого 2017 року інколи вона ночувала разом з ОСОБА_1 у нього в кімнаті площею 12,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_2, також і він ночував у неї в квартирі. Та починаючи з лютого 2017 року, у звязку з тим, що його вигнали з квартири, він живе у неї, за адресою: АДРЕСА_3. Особистих речей з собою, в нього практично не було. Пізніше його батько ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що він стоїть біля її підїзду, та щоб останній віддав йому ключі від спірної квартири. У квітні та у грудні 2017 року ОСОБА_1 намагався потрапити до спірної квартири, в присутності неї, проте його не пустили.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі з поважних причин і вважає необхідним відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 по вимогах про визнання ОСОБА_1 втративши право користування спірною квартирою та стягненні витрат понесених за комунальні послуги.

При цьому суд враховує, що відповідач ОСОБА_1, є інвалідом ІІІ групи, іншого житла не має, на даний час, фактично проживає у людини, в якої був вимушений проживати.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 при намаганні ОСОБА_1 скористатися своїм правом, а саме користування спірною квартирою, не пустив свого сина ОСОБА_11, після чого було викликано поліцію, що не заперечував у судовому засіданні сам ОСОБА_3

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 з поважної причини не проживає у спірній квартирі, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні зустрічного позову про визнання ОСОБА_1 втративши права користування спірною квартирою.

Щодо вимог по стягненню комунальних послуг за зустрічним позов, суд зазначає що матеріали справи не містять належних доказів, щодо боргу ОСОБА_1 саме в частині 3660,02 грн., крім того ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив факт домовленості в їх сімї, щодо оплати ним комунальних послуг.

Відповідно до вимог ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 складається з чотирьох кімнат.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 15.08.2017 року зазначено, що обстежувана квартира чотирьохкімнатна, з усіма зручностями, розташована на сьомому поверсі девятиповерхового будинку, обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. ОСОБА_15 та ОСОБА_8 разом з матірю ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_16 займають в квартирі більшу кімнату площею 16,7 кв.м. де діти мають місце для відпочинку, занять та ігор. В наявності необхідний одяг дітей, дитячі книжки, багато іграшок та розвиваючих ігор, які розташовані в іншій кімнаті площею 12,0 кв.м. В меншій кімнаті площею 8,2 кв.м мешкає ОСОБА_3, в кімнаті площе. 9,6 кв.м. мешкає ОСОБА_4 Стан квартири відповідає санітарно-гігієнічним нормам (а.с. 141).

Вищезазначений порядок користування кімнатами, як зазначено в акті обстеження, також підтвердила у судовому засіданні ОСОБА_5

Відповідно до технічного паспорту спірної квартири, загальна житлова площа спірної квартири становить 46,5 кв.м. (16,7+9,6+12+8,2), (а.с. 10). В даній квартирі зареєстровані та мають право користування позивач, його батько ОСОБА_3, брат ОСОБА_4, ОСОБА_5 та неповнолітні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8

Тому виділення ОСОБА_1 в користування ізольованої кімнати площею 12,0 кв.м. (яке раніше і займав ОСОБА_1В.) не порушує житлових прав інших мешканців. Тому суд вважає можливим визнати саме такий порядок користування спірною квартирою, виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 12,0 кв.м.; ОСОБА_3 кімнату площею 8,2 кв.м.; ОСОБА_4 кімнату площею 9,6 кв.м.; ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 житлову кімнату площею 16,7 кв.м. Коридор, кухню, лоджію, ванну кімнату, санвузол залишити у спільному користуванні.

Керуючись: ст.ст. 71, 104 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», Служба захисту дітей в особі органу опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, та визначення порядку користування квартирою,- задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, в користуванні квартирою № 27, розташованою в буд. № 8 по вул. Набережна у м. Енергодар, Запорізької області, шляхом вселення його до даного житлового приміщення.

Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, один комплект ключів від вхідних дверей квартири № 27, розташованою в буд. № 8 по вул. Набережна у м. Енергодар, Запорізької області.

Визначити порядок користування квартирою № 27, розташованою в буд. № 8 по вул. Набережна у м. Енергодар, Запорізької області наступним чином:

-визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, в користування житлову кімнату площею 12,0 кв.м.;

-визначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, у користування житлову кімнату площею 8,2 кв.м.;

-визначити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, у користування житлову кімнату площею 9,6 кв.м.;

-визначити у користування ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12, разом з її неповнолітніми дітьми: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_13, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_14, житлову кімнату площею 16,7 кв.м.;

-у спільному користуванні залишити коридор, кухню, лоджію, ванну кімнату, санвузол.

У задоволенні позову ОСОБА_3 в інтересах його діє ОСОБА_6 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», Служба захисту дітей в особі органу опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та стягнення оплати за комунальні послуги,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. О. Вільямовська