Справа № 306/455/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 січня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Бисаги Т.Ю., Фазикош Г.В.,

з участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 липня 2017 року в справі (№306/455/17 судді Жиганської Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до Свалявської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів №3, відділу освіти Свалявської районної державної адміністрації про визнання недійсним запису у трудовій книжці про день звільнення, про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги за яким обґрунтовувала тим, що 03.01.2017 року вона подала заяву про звільнення з посади вчителя вищої категорії за власним бажанням. Того ж дня 03.01.2017 року її було звільнено з посади вчителя початкових класів Свалявської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів №3 Свалявської районної ради Закарпатської області за власним бажанням. Однак, в день звільнення з роботи їй не було виплачено всіх сум, що належали їй від зазначеної установи, які у повному обсязі на її рахунок надійшли тільки через 34 дні після звільнення її з роботи, а також не було видано трудову книжку, що є порушенням вимог статей 47, 116 КЗпП України. Вказані порушення відбулися з вини роботодавця, внаслідок чого їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 10000 грн.

Посилаючись на наведене, позивачка у заяві про зміну позовних вимог просила суд :

-визнати недійсним запис у трудовій книжці про день звільнення 03.01.2017 року;

-зобов'язати відділ освіти Свалявської районної державної адміністрації видати наказ про новий день звільнення і внести запис до трудової книжки, яким вважатиметься день видачі трудової книжки;

-стягнути солідарно з Свалявської ЗОШ 1-111 ступенів №3, відділу освіти Свалявської районної державної адміністрації заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 04.01.2017 року;

-стягнути солідарно з Свалявської ЗОШ 1-111 ступенів №3, відділу освіти Свалявської районної державної адміністрації завдану внаслідок порушень при звільненні моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та витрати на лікування у розмірі 1500 грн.;

-допустити до негайного виконання виплату присудженої заробітної плати за один місяць.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 липня 2017 року у зміненому позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Вказує на те, що в день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку (такий було проведено тільки через 34 дні після її звільнення), не було ознайомлено з наказом про звільнення, а також не було видано належним чином оформлену трудову книжку. Вказані порушення вимог трудового законодавства відбулися з вини відповідача, а тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її позову.

У судовому засіданні представники відділу освіти Свалявської РДА Грабар Е.А., Павлич В.М., і директор Свалявської ЗОШ 1-111 ступенів №3 Файт Т.В. апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 01 вересня 1993 року працювала на посаді вчителя початкових класів ЗОШ 1-111 ступенів №3 м.Свалява, що стверджується записами в її трудовій книжці, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 197-198).

Наказом начальника відділу освіти Свалявської районної державної адміністрації №2 від 03.01.2017 року звільнено ОСОБА_1 з посади вчителя початкових класів Свалявської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів №3 Свалявської районної ради Закарпатської області за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) днем 03 січня 2017 року.

Підставою видачі зазначеного наказу слугувала заява ОСОБА_1 і подання дирекції школи 03.01.2017 №2 (а.с.61).

Відповідний запис про звільнення позивачки з роботи за власним бажанням зроблено і у її трудовій книжці (а.с.198).

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки начальника відділу освіти Свалявської РДА від 24.05.2017 року щодо нарахованої вчителю Свалявської ЗОШ 1-111 ступенів №3 ОСОБА_1 допомоги з тимчасової непрацездатності та компенсації за невикористану відпустку за період січень-лютий 2017 року, то за січень 2017 року позивачці було нараховано допомогу з тимчасової непрацездатності за рахунок роботодавця в сумі 2 104,05 грн. і за рахунок ФСС з ТВП в сумі 5 474,96 грн. (сума виплаченого доходу з урахуванням утриманих податків становила - 1 693,76 грн. і відповідно 4 407,35 грн.), та компенсацію за не використану відпустку 6 865,99 грн. (сума виплаченого доходу з урахуванням утриманих податків становила - 5 458,46 грн.) (а.с.71).

Згідно банківської виписки по зарплатній картці ОСОБА_1 сума 1 693,78 грн. (допомога з тимчасової непрацездатності) на її рахунок надійшла 31.01.2017 року (а.с.22), а сума в розмірі 4 407,35 грн. (допомога з тимчасової непрацездатності) і в розмірі 5 458,46 грн. (компенсація за не використану відпустку) надійшли на її рахунок 08.02.2017 року (а.с.21).

Правове регулювання надання допомоги у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам здійснюється відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року №77-У11 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» (далі - Закон). Відповідно до ч.1 ст.31 цього Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Згідно ч.1 ст. 32 Закону документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви (абз.2,3 ч.1 ст.34 Закону).

Статтею 32 Закону передбачено, що після надходження коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов'язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у найближчий день, установлений для виплати заробітної плати.

Враховуючи, що з 23.11.2016 року по 30.12.2016 року ОСОБА_1 знаходилась на лікарняному у зв'язку із загальним захворюванням, що стверджується виданими їй лікарняними листками серії АГЮ №409648 (з 23.11.2016 по 09.12.2016), серії АДД №205714 (з 12.12.2016 по 25.12.2016), серії АГЮ №409946 (з 26.12.2016 по 28.12.2016), серії АДД №205832 (з 29.12.2016 по 30.12.2016), які ОСОБА_1 уповноваженій особі СОШ 1-111 ступенів №3 були надані 03.01.2017 року, та з урахуванням положень вище зазначеного Закону, виплати з тимчасової непрацездатності їй були проведені у відповідності до вимог чинного законодавства. Строки зазначених виплат позивачкою не оспорюються.

Стосовно компенсації за невикористану відпустку в сумі 5 458,46 грн., яка позивачці була виплачена 08.02.2017 року, то колегія суддів констатує, що частиною другою ст.24 Закону України «Про відпустки» та частиною другою ст.83 КЗпП України встановлюються особливості виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток керівним, педагогічним, науковим, науково-педагогічним працівникам і спеціалістам закладів освіти. Зазначені працівники можуть на загальних підставах розірвати трудовий договір за власною ініціативою у будь-який час. За умови, що такі працівники пропрацювали на даному підприємстві не менше 10 місяців, компенсація за не використані ними дні щорічних відпусток виплачується із розрахунку повної їх тривалості. Якщо працівник пропрацював менше 10 місяців, компенсація виплачується пропорційно відпрацьованому часу. Як ствердила в суді апеляційної інстанції начальник відділу освіти Свалявської РДА Грабар Е.В., то позивачка ОСОБА_1 протягом 2016 року перебувала на лікарняному 130 днів і 03.01.2017 року, в день звільнення, надала відповідачу лікарняні листки за період перебування її на лікарняному з 23.11.2016 року по 30.12.2016 року. А тому враховуючи положення ч.2 ст.83 КЗпП України, ч.2 ст.24 Закону України «Про відпустки», кількість відпрацьованих днів позивачкою, період перебування її на лікарняному, порядок нарахування і виплати коштів з тимчасової непрацездатності, а також те, що компенсація за не використану відпустку може бути виплачена працівнику разом з належними йому коштами при звільненні, колегія суддів вважає, що компенсація за не використану відпустку позивачці була виплачена у відповідності до вимог чинного законодавства, що виключає відповідальність відповідача, передбачену ч.1 ст.117 КЗпП України.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч.5 ст.237 КЗпП України).

Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка позивачки була оформлена належним чином. Однак, до цього часу позивачка трудову книжку так і не забрала. Про необхідність з»явитися в навчальний заклад для її отримання дирекцією школи було зроблено ряд спроб повідомити позивача у телефонному режимі, які виявилися безрезультатними. Саме тому позивачці було надіслано повідомлення (а.с.62-63), яке повернулося у зв'язку із тим, що за зазначеною адресою : АДРЕСА_1, адресат не проживає, хоча така адреса міститься у паспорті ОСОБА_1 та відповідно у її особовій справі. На телефонні дзвінки працівників школи позивачка протягом січня 2017 року не відповідала, за трудовою книжкою з січня 2017 року до відповідача не зверталася, що вказує на її небажання отримати свою трудову книжку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача про порушення відповідачем Свалявською ЗОШ 1-111 ступенів №3 вимог статті 47 КЗпП України є безпідставними.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення її трудових прав у зв'язку з не ознайомленням її з наказом про звільнення, оскільки згідно ч.2 ст.47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Встановивши, що позивачка з роботи була звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України і з вимогою до відповідача про видачу їй копії наказу про звільнення не зверталася, тому її трудові права у зв'язку з не ознайомленням її з наказом про звільнення порушені не були.

Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 у позові за вищенаведених обставин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивачки без задоволення, оскільки рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено до 22 січня 2018 року.

Головуюча : Судді :