справа №619/1882/17
провадження №2/619/342/18
РІШЕННЯ

іменем України

19 січня 2018 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіОСОБА_1
за участюсекретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України, до Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_3, треті особи: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, ПАТ лікувальнно-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки,

встановив

19 червня 2017 року заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України з підстав, передбачених ст.ст.20, 116, 149, 152 ЗК України звернувся до суду з позовом до Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_3, треті особи: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», в якому просив: визнати недійсним та скасувати рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30.09.2010 про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по вул. Джерельна №7 в сел. Березівське; визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №30 (серія державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ №076927, кадастровий номер :00:000:0252), скасувати його державну реєстрацію; скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номеру :00:000:0252.В обґрунтування позову прокурор зазначив, що прокуратурою Харківської області визначено Дергачівську районну державну адміністрацію та Фонд державного майна України органами, в інтересах яких подається позов у звязку з тим, що саме їх інтереси порушено слідок перевищення компетенції Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» та ПАТ лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» під час відмови від земель площею 62,3 га оздоровчого призначення державної власності та передачі їх у розпорядження Пересічанській селищній раді Дергачівського району, яка в подальшому розпорядилася ними як землями комунальної власності та передана у власність громадянам. Так, в силу ст.122 Земельного кодексу України (станом на час виникнення правовідносин так само як і на даний час) саме до повноважень районних державних адміністрацій відноситься повноваження щодо передачі земель державної власності для будь-яких цілей в межах населених пунктів. Внаслідок перевищення компетенції Пересічанською селищною радою вказаною радою порушено інтереси держави в особі Дергачівської райдержадміністрації в частині законного розпорядника землями державної власності. Дана обставина послугувала підставою для представництва інтересів держави в особі Дергачівської райдержадміністрації. Згідно з інформацією Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 29.05.2015 №02-19/372 Фонд державного майна України не надавав вказаній місцевій раді згоду на припинення права самостійного користування земельною ділянкою оздоровчого призначення площею 62,3 га. Також, згідно інформації ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» від 26.05.2015 №05-02-02/497 будь-яких погоджень або дозволів від Фонду державного майна України щодо передачі державних земель оздоровчого призначення у розпорядження Пересічанській селищній раді не надавалося. У ході вивчення правомірності відмови ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» від земель державної власності оздоровчого призначення площею 62,3 га та прийнятих Пересічанською селищною радою рішень з цих питань, прокуратурою Харківської області встановлено наступне. Згідно державного акту на право постійного користування землею серії ХР-10-40-003328, виданого 26.11.1997 на підставі рішення Пересічанської селищної ради № 254 від 14.10.1997 дочірнє підприємство «Санаторій Березівські мінеральні води» являвся постійним користувачем земель оздоровчого призначення загальною площею 62,3 га, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №6. Відповідно до статуту ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води», який зареєстровано виконкомом Дзержинської районної ради м. Харкова від 01.11.1999 за № 04058835Ю0010494, вказане підприємство створене ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню о. портами профспілок. Засновниками акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» є Фонд соціального страхування України та Федерація незалежних професійних спілок України. Разом з тим встановлено, що рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005, на підставі ст.142 Земельного кодексу України, припинено право постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та вирішено внести зміни до державного акту на право постійного користування землею серії ХР-10-40-003328 ДП «Санаторій Березівські мінеральні води», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 6. Рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005 винесено на підставі листа ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» №158 від 29.03.2005 та листа ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» №05-39/966 від 24.05.2004, якими заявлено про необхідність припинення постійного користування землею користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» площею - 45,7475 га та прийняття їх в комунальну власність. Окрім цього, рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28.02.2006 на підставі ст.142 Земельного кодексу України припинено право постійного користування ДП «Санаторій « Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району вирішено скасувати державний акт на право постійного користування землею серії ХР-10-40-003328 ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №6. Згідно інформації відділу Держземагентства у Дергачівському районі від 19.05.2015 №20.18.-10-07-1701/0-15 встановлено, що запис в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №6, щодо реєстрації державного акту на право постійного користування землею серії ХР-10-40-003328 ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» скасований на підставі вказаних рішень Пересічанської селищної ради. Також., даним рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28.02.2006 вищевказану земельну ділянку загальною площею 16,5525 га передано в оренду ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» із земель оздоровчого призначення комунальної власності строком на 25 років. У подальшому рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 02.03.2007 припинено користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельною ділянкою площею 0,3030 га та рішенням від 18.02.2011 припинено користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельною ділянкою площею 0,0769 га у звязку з наданням їх Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого. Окрім цього, встановлено, що Пересічанською селищною радою Дергачівського району в межах земель оздоровчого призначення державної власності площею 62,3 га, право на яку посвідчено державним актом на право постійкого користування землею серії XP-10-40-003328, здійснено розпорядження частиною вказаних земель із зазначенням їх статусу як землі комунальної власності. Так, Пересічанською селищною радою Дергачівського району на підставі рішення від 28.02.2006 укладено договір з ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» 3АT лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» щодо оренди земельних ділянок оздоровчого призначення площею 16,5525 га, які знаходяться за адресою: с. Березівське Дергачівського району Харківської області. Договір зареєстровано 06.04.2006 за №01 у Державному реєстрі земель. Додатково встановлено, що Пересічанською селищною радою рішеннями LXXII сесії V від 30.09.2010, безоплатно передано 16 земельних ділянок по 0,1 га кожному на території Пересічанської селищної ради із зміною цільового призначення із земель оздоровчого призначення на землі рекреаційного призначення (для дачного будівництва) які знаходяться за адресою: вул. Джерельна с. Березівське Дергачівського району Харківської області. На підставі рішень Пересічанської селищної ради від 30.09.2010 вказаними громадянами отримані державні акти на право власності на 16 земельних ділянок по 0,1 га кожна для дачного будівництва. Рішення Пересічанської селищної ради від 07.04.2005 та від 28.02.2006 до припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗAT лікувально-оздоровчих закладів спілок України «Укрпрофоздоровниця» земельною ділянкою загальною площею 62,3 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району визнанні недійсними у звязку із наступним. На виконання постанови ОСОБА_4 Міністрів Української PCP «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку ОСОБА_4 охорони здоровя Української PCP» від 23.04.1960 №606 санаторій «Березівські мінеральні води» передано у відання Українській республіканській ОСОБА_4 охорони здоровя Української PCP та є державною власністю України на підставі Указу Президії Верховної ОСОБА_4 України «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави» від 30.08.1991 № 1452-ХII та Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України». Виходячи зі змісту наведених вище нормативних актів стосовно права власності держави України після розпаду Союзу PCP, право власності на майно, розташоване на території України і передане у віддання профспілковим організаціям, набула держава Україна. Після розпаду Союзу PCP правонаступником Української республіканської ОСОБА_4 профспілок стала ОСОБА_4 Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, у свою чергу, є Федерація професійних спілок України. Постановою президії ОСОБА_4 Федерації незалежних професійних спілок України від 22.11.1991 створено акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця». 04.12.1991 створено акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця», яке зареєстровано 23.12.1991. За таких обставин на момент створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» майно, передане йому Федерацією незалежних профспілок України, а відтак, і земельні ділянки на яких воно розташовано, перебували у державній власності, а тому могли бути відчужені виключно за згодою власника - держави. У ході вивчення рішень Пересічанської селищної ради від 07.04.2005 та 28.02.2006 про припинення права постійного користування землею ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» встановлено, що вони прийняті без згоди Фонду державного майна України, що є порушенням ст. 84 Земельного кодексу України та ст. 142 Земельного кодексу України. Встановлено протиправну зміну державної власності на землю оздоровчого призначення площею 62,3 га ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» на правовий статус земель комунальної власності Пересічанської селищної ради, яка розпочала процес приватизації та передачі в оренду вказаних земель. Рішенням від 30.09.2010 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель оздоровчого призначення з віднесенням до категорії земель рекреаційного призначення та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,10 га по вул. Джерельна №7 в с. Березівське. На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ №076927), який реєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №30. Таким чином, рішення селищної ради про передачу у власність ОСОБА_3 земельну ділянку підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням вимог ст.ст. 12, 118, 121, 122, 149 Земельного кодексу України та ч.1 п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» за відсутності відповідного рішення (погодження) Фонду Державного майна України та прийняття рішення компетентним органом виконавчої влади щодо вилучення із постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельної ділянки без згоди власника землі, подальшої зміни цільового призначення земельної ділянки та поза межами повноважень. В результаті протиправного набуття ОСОБА_3 права власності на вищевказану земельну ділянку порушено інтереси держави в особі Фонду Державного майна України та Дергачівської райдержадміністрації.

13 липня 2017 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача ухвалою судді було відкрито провадження у справі.

23 серпня 2017 року ухвалою суду залучено Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

30 серпня 2017 року Пересічанським селищним головою Дергачівського району Харківської області подано до суду письмові заперечення проти позову.

21 вересня 2017 року судом ухвалено заочне рішення.

Ухвалою суду від 18 грудня 2017 року скасовано заочне рішення суду від 21 вересня 2017 року, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовнеого провадження на 10 год. 00 хв. 16 січня 2018 року.

09 січня 2018 року Пересічанський селищний голова подав до суду заперечення проти позову, в яких зазначив що спірна земельна ділянка перебувала у в межах населеного пункту, вона, згідно земельного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, є земельною ділянкою комунальної форми власності, компетенція щодо розпорядження якими входило та входить до повноважень територіальних громад, в даному випадку в особі Пересічанської селищної ради. На момент передачі спірної земельної ділянки у власність, рішення Пересічанської селищної ради про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» було дійсним, ніким не було оскаржено або скасовано. Вказана земельна ділянка не була віднесена до земель державної форми власності, перебувала в межах населеного пункту сел. Березівське, що надавало право Пересічанській селищній раді повноваження проводити дії по зміні її цільового призначення та передачі у власність. Оскільки рішення органу місцевого самоврядування, про скасування державного акту на право постійного користування, як правовий акт на момент, передачі у власність земельної ділянки мало юридичну силу, подальше скасування такого нормативного акту не повинно тягнути за собою прийняття рішень, які порушуватимуть права громадян. Крім того, слід зазначити, що у відповідності до Тимчасового положення про фонд Державного майна України, затвердженого постановою ВРУ від 07.07.1992 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та ЗУ «Про управління обєктами державної власності», фонд державного майна було визначено субєктом управління об'єктами державної власності.Разом з тим згідно Закону України «Про управління обєктами державної власності», саме до повноважень Фонду державного майна України, віднесено обовязок по формуванню і веденню Єдиного реєстру об'єктів державної власності. У разі перебування спірної земельної ділянки у реєстрі обєктів нерухомого майна державної власності, Пересічанська селищна рада не мала б можливості розпоряджатись вказаною земельною ділянкою у тому числі проводити дії по зміні її цільового призначення. Щодо вимоги позивачів про скасування державної реєстрації державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, який зареєстрований 05.11.2010 року в книзі реєстрації записів про державні акти на право власності на землю та на право постійного користування землею, відповідач вважає такі вимоги передчасними. Відповідний обовязок по скасуванню державної реєстрації права власності має відповідач на виконання рішення суду, у разі задоволення позову при визнання правової підстави набуття такого права. На час розгляду справи, відсутні докази, які б свідчили про протилежні дії або бездіяльність даних органів при виконанні даного судового рішення. Крім того, задоволення позову про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку порушуватиме гарантоване право відповідача громадянина України, як добросовісного набувача земельної ділянки його права власності на землю. Пересічанська селищна рада вважає, що в даному випадку позбавлення відповідача ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку не є виправданим, оскільки не є спів розмірним з порушеним, на думку прокуратури право державної власності. Слід звернути увагу суду, що передана у власність земельна ділянка жодним чином не порушує права санаторію та не обмежує його право на користування землею для обслуговування приміщень та будівель санаторію. На думку відповідача, в даному випадку, належним способом захисту прав ПАТ лікувально-оздоровчих закладів України профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування нерухомого майна ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води», є внесення змін до державного акту на право постійного користування землею, шляхом вилучення з даного акту земель приватної власності.

10 січня 2018 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив що на підставі рішення LXXIІ сесії V скликання Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 30.09.2010 ОСОБА_3 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва за рахунок категорії земель оздоровчого призначення, з віднесенням до категорії земель рекреаційного призначення на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та передано безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка знаходяться в с. Березівське по вул. Джерельна, для індивідуального дачного будівництва. Державним актом на право власності на земельну ділянку засвідчено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку рекреаційного призначення, площею 0,1000 га, яка знаходиться в сел. Березівське по вул. Джерельна для індивідуального дачного будівництва. Відповідно до змісту вказаного акту його складено в двох примірниках, один з яких передано власникові земельної ділянки, другий зберігається в Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області. Тобто, другий примірник вказаного акту було передано до територіального підрозділу центрального органу виконавчої влади. Постановою Кабінету міністрів України №224 від 19.03.2008 р. «Про затвердження Положень про державний комітет України із земельних ресурсів» (надалі за текстом Положення) було скасовано Постанову № 614 від 04.04.2007 р. «Про затвердження Положення про Державне агентство земельних ресурсів України» та затверджено положення про Державний комітет України із земельних ресурсів. Відповідно до п. 1 постанови КМУ №224 від 19.03.2008 р. державний комітет із земельних ресурсів (Держкомзем) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, діяльність якого спрямовується і координується КМУ. Держкомзем забезпечує реалізацію державної політики та управління у сфері регулювання земельних відносин, використання, відтворення, охорони та проведення моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру, провадження топографо-геодезичної та картографічної діяльності, а також міжгалузеву координацію та державне регулювання у сфері встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища. Серед основних завдань вказаного центрального органу виконавчої влади є здійснення державного контролю за розпорядженням, використання та охороною земель, усіх типів власності (державної, комунальної, приватної). Реалізація вказаних владних повноважень була реалізована шляхом надання контролюючих функцій вказаному органу з широким колом повноважень (п. 5 Положення). З метою більш якісного та повного контролю, Положенням про Держкомзем, було передбачено існування територіальних органів (представництв), на які було покладено вказані функції. Викладене свідчить про те, що на момент отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, органом виконавчої влади було надано правову оцінку підстав для отримання права власності, з перевіркою усіх обставин в частинні законності прийнятого рішення органом місцевого самоврядування. Наявність державного акту на право власності на земельну ділянку засвідчує той факт, що вповноваженим органом державної влади було надано правову оцінку наданим документами за результатом розгляду, яких було складено державний акт. Таким чином, вірним буде твердження про те, що в результаті виконання вимог законодавства України, чинного на момент існування вказаних вище взаємовідносин, ОСОБА_3, було за рішенням повноважних органів державної влади набуто та посвідчено право власності на земельну ділянку, яка мала використовуватися для задоволення власних потреб. По-друге. Необхідно звернути увагу суду на те, що в державному акті на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_3 зазначено цільове призначення ділянки, а саме рекреаційне. Однак, за текстом позовної заяви прокурор, як особа, що подала позов в інтересах Фонду державного майна України та Дергачівської районної державної адміністрації зазначає про те, що землі державної власності були оздоровчого призначення. В результаті цього, є досить логічним і правильним питання щодо того, яким чином відбулась зміна цільового призначення. Адже, відповідно до положень Земельного кодексу України, а саме ст.19 закріплений поділ за основним цільовим призначенням та основним напрямом використання категорії цільового призначення землі. Так, за основним цільовим призначенням землі оздоровчого та рекреаційного призначення не відносяться до однієї категорії, а за напрямом використання землі віднесені до рекреаційного призначення (дачного будівництва) є землями, що не мають природних лікувальних властивостей, які використовуються та можуть бути використані для профілактики захворювань і лікування людей, що в свою чергу характерне для земель оздоровчого характеру. Зазначене розмежування земельних ділянок на категорії та під категорії обумовлене функціональним призначенням, яке в свою чергу відображає можливість використання земельної ділянки для здійснення певної конкретно визначеної діяльності (забудова). Можливість функціонального використання визначається на підставі категорії та під категорії, а також вимог законодавства щодо використання земель. На законодавчому рівні чітко визначений механізм зміни цільового призначення земельної ділянки. Так, ст.20 Земельного кодексу України, в редакції яка діяла на час існування правовідносин, визначено, що зміна цільового призначення відбувається лише на підставі рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Зміна цільового призначення земель оздоровчого призначення допускається лише за погодженням з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Зазначене потребує направлення відповідного звернення до повноважного органу виконавчої влади, до якого мають бути надані документи, що посвідчують необхідність вчинення вказаних змін. Основоположним документом, що надає право на таке звернення є наявність доказів законного володіння земельною ділянкою. Відповідно до побудови системи органів виконавчої влади, таке погодження мало бути здійснене з органом виконавчої влади, що був визначений Кабінетом міністрів України і входив до відповідного міністерства з подальшим делегуванням йому повноважень. Зазначене дає змогу стверджувати проте, що ОСОБА_3 під час отримання державного акту на право власності на земельну ділянку вчинила усі дії передбачені законом, за для набуття права власності з відповідним зверненням до повноважних органів, як виконавчої влади так і місцевого самоврядування. Результатом звернення - є наявність акта на право власності, який наданий центральним органом виконавчої влади, що в свою чергу підтверджує вірність рішення прийнятого органом місцевого самоврядування. Складна процедура погодження та зміна цільового призначення земельної ділянки передбачає цілий комплекс дій, що включає перевірку первинних документів органами виконавчої влади. Статтею 6 Конституції України закріплено, що державна влада в Україні здійснюється на підставі принципу поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову. При цьому, реалізації наданих повноважень ґрунтується на приписах Конституції та законів України. Такий поділ державної влади в країні гарантує незалежність кожної з гілки влади та як наслідок високий рівень захисту наданих прав усім учасниками правовідносин та можливість відновлення порушених. Вказане засвідчує той факт, що органи державної влади в особі органів центральної виконавчої влади погодили та надали дозвіл ОСОБА_3 та іншим фізичним особам громадянам України на отримання у власність земельної ділянки, при цьому вказаний дозвіл базувався на перевірці рішення органу місцевого самоврядування щодо розпорядження належного йому майна. На підставі наданих дозволів в подальшому виникло право власності, яке в контексті з положеннями Конституції України та цивільного законодавства надало право на вчинення дій в результаті, яких фізичними особами, які отримали земельні ділянки у власність було створено субєкта господарювання, а саме товариство. Окрім зазначеного, вказане засвідчує той факт, що до моменту отримання та після отримання і передачі державного акту на право власності на зберігання до центрального органу виконавчої влади, Дергачівська районна державна адміністрація була обізнана про безоплатне передання земельної ділянки, адже входить до системи органів виконавчої влади та відповідно до вертикалі побудови є органом нижчого рівня. По-третє. В рішенні Харківського апеляційного господарського суду, на яке посилається позивач, а саме Постанові від 21 лютого 2017 року, прийнятої за результатами розгляду справи №922/3652/15 суд зазначив, що незважаючи на те, що судом було прийнято рішення про неправомірність прийняття Пересічанською селищною радою Дергачівського району рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води», таке рішення не повинно мати жодних правових наслідків для осіб, яким в подальшому на підставі вказаного рішення було передано у власність земельні ділянки, оскільки останніми було вжито всіх заходів, яких вимагало чинне законодавство для правомірного отримання права власності на земельну ділянку. Така позиція суду відповідає позиції Європейського суду з прав людини, рішення якого, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Так, виходячи зі змісту п.п.32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 р. «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» майном, у значенні ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Даним рішенням суду з прав людини встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», отже, визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Крім того, колегія суддів зазначила, що рішення Пересічанської селищної ради, яким було припинено право постійного користування земельною ділянко визнано недійсним з моменту набрання законної сили рішенням Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року в справі №922/3652/15. При цьому, суд зазначив, що наслідки визнання вказаного рішення недійсним можуть застосовуватися лише до рішень Пересічанської селищної ради прийнятих на підставі недійсного рішення, лише після набрання законної сили рішення суду в даній справі. В даному випадку з 21.02.2017 року. Тобто, твердження позивачів про те, що рішення Пересічанської селищної ради про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га повинно бути визнано недійсним, оскільки воно було прийнято на підставі рішення Пересічанської селищної ради, яке Харківським апеляційним господарським судом Постановою від 21.02.2017 р. в справі №922/3652/15 було визнано недійсним, також не підлягають задоволенню. По-четверте. На момент прийняття в 2010 році рішення Пересічанською селищною радою про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га, орган місцевого самоврядування керувався чинним на момент прийняття такого рішення законодавством. Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 р., визначав, що розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями, (крім земель, переданих у приватну власність та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Як вбачається з відповіді Пересічанської селищної ради Дергачівського району на адвокатський запит від 31.10.2017 р. вих. № 02-21/1080 межі населеного пункту сел. Березівське на підставі Рішення Харківської обласної ради від 27.01.2005 року були внесені до меж населених пунктів Пересічанської селищної ради. А оскільки рішення про встановлення меж населених пунктів Пересічанської селищної ради, було прийнято 27.01.2005 року, тобто до прийняття рішення Пересічанською селищною радою про припинення права постійного користування земельною ділянкою, яке було прийнято 07.04.2005 року, правильним буде твердження, що дана обставина в поєднанні з тим фактом, що саме Пересічанською селищною радою було прийнято рішення про передачу земель у постійне користування, підтверджує правомірність дій Пересічанської селищної ради при прийнятті рішень про припинення права постійного користування земельною ділянкою та передання в подальшому частини вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 Все вказане говорить про те, що на момент передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, Пересічанська селищна рада діяла на підставі права розпорядження, наданого їй чинним законодавством. По-п'яте. Додатковим доказом правомірності набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, з цілковитим дотримання вимог законодавства, є висновок Державної експертизи землевпорядної документації, виданий Державним комітетом України з земельних ресурсів, яким було надано оцінку всій землевпорядній документації, на підставі якої вказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_3 Вказана експертиза проводилася в порядку, визначеному Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам «Про затвердження Положення про порядок здійснення державної землевпорядної експертизи». Пункт 2.1.2 та пункт 2.1.5 даного Положення визначають, що головними завданнями державної землевпорядної експертизи є перевірка відповідності проектної документації вимогам земельного законодавства України та діючих нормативно-технічних документів, а також підготовка об'єктивних висновків державної землевпорядної експертизи. Тобто, наявність висновку Державної експертизи землевпорядної документації, виданого Державним комітетом України з земельних ресурсів, є підтвердженням того, що при складанні, отриманні, подачі або виготовленні землевпорядної документації жодних порушень законодавства органом державної влади не було. Це засвідчує те, що орган, який проводив експертизу і оцінку відповідності документів вимогам чинного земельного законодавства, жодних порушень з боку ОСОБА_3, або Пересічанської селищної ради не виявив. Також слід зазначити, що зі змісту вказаного висновку вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для індивідуального дачного будівництва за рахунок категорії земель оздоровчого призначення було погоджено Управлінням Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області - висновок від 07.05.2010 №10/0037. Тобто, визнання недійсним рішення Пересічанської селищної ради про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, в зв'язку з порушенням ОСОБА_3 порядку зміни цільового призначення земельної ділянки є неможливим, оскільки органами державної влади, які проводили перевірку та надання дозвільної документації для зміни цільового призначення земельної ділянки та судом в порядку господарського судочинства, було встановлено, що дії ОСОБА_3 є цілком правомірними. По-шосте. З приводу тверджень позивача про те, що державний акт про право власності на землю повинен бути визнано недійсним на підставі норм ЦК України, які визначають наслідки недійсності правочину, в даному випадку Рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, варто зазначити наступне. Виходячи з позовних вимог, вбачається, що позивач вважає рішення Пересічанської селищної ради правочином, наслідки визнання якого недійсним мають бути застосовані до державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_3 Така позиція позивача є хибною з огляду на наступне. Стаття 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Тобто, рішення органу місцевого самоврядування про безоплатну передачу земельної ділянки у приватну власність фізичній особі, не може вважатися правочином, оскільки не породжує жодних прав та обов'язків для органу місцевого самоврядування, який прийняв таке рішення. Рішення органу місцевого самоврядування є юридичним актом одноразової дії. Юридичним актом є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів. Після реалізації такого рішення, особа може оскаржувати в судовому порядку не сам акт, а його наслідки, в той час як правочин не припиняє свою дію в часі, і в випадку не виконання особою, яка є стороною такого правочину, своїх обовязків, такий правочин може бути розірвано або припинено. Аналогічна позиція була зазначена колегією суддів Харківського апеляційного господарського суду в Постанові від 21.02.2017 року в справі № 922/3652/15, на яку посилається заступник прокурора. Суд в своєму рішенні зазначив, що у постанові від 11.11.2014 р. в адміністративній справі №21-405а14 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту. Тобто, в даному випадку правильним буде твердження про те, що правочином слід вважати не прийняте Пересічанською селищною радою рішення про безоплатну передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки, а правочином слід вважати дії ОСОБА_3, які були спрямовані на отримання державного акту про право власності на земельну ділянку. При цьому, оскільки отримання ОСОБА_6 державного акту про право власності на земельну ділянку породжувало права та обов'язки тільки для самої ОСОБА_6, слід вважати, що це є одностороннім правочином. Враховуючи те, що саме дії ОСОБА_3, які були направлені на одержання державного акту про право власності на земельну ділянку, слід вважати одностороннім правочином, правильним буде твердження, що для застосування наслідків недійсності правочину, передбачених цивільним законодавством, потрібно оцінювати правомірність дій ОСОБА_3 Як вже було наведено вище, і вбачається з матеріалів справи, громадянкою ОСОБА_3 не було допущено жодних порушень чинного, на момент виникнення відповідних правовідносин, законодавства. Так, ОСОБА_3 було дотримано встановлений законодавством порядок, щодо виготовлення та затвердження технічної документації, а також було дотримано порядок зміни цільового призначення земельної ділянки. При цьому, ОСОБА_3 жодним чином не було відомо про будь-яких третіх осіб, які вважають, що мають певні права на вказану земельну ділянку. В свою чергу факт наявності в Пересічанської селищної ради всіх необхідних установчих документів, та надання згоди і затвердження проектної документації як органами державної влади, так і органами місцевого самоврядування свідчить про те, що жодних порушень законодавства, щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 допущено не було. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи, та відсутністю з боку позивача будь-яких доводів на вказану обставину. По-сьоме. Надаючи оцінку підставам, на які посилається прокурор, як твердження щодо порушення прав взагалі Фонду державного майна України та Дергачівської районної державної адміністрації, хотілось відзначити ряд обставин, які на мою думку повністю спростовують твердженням прокурора. Фонд державного майна України не може вважатися субєктом чиї права порушені взагалі і як наслідок не може бути учасником судового розгляду. Надаючи оцінку Закону України, який регулює повноваження та обовязки Фонду державного майна України, вірним буде твердження про те, що земельні ділянки, що є предметом позову не відносяться до компетенції Фонду, адже на них не мається жодних обєктів, які б підлягали приватизації. Вказане свідчить про те, що відсутність повноважень - права у вказаного позивача ставить під сумнів можливість їх порушення будь-яким чином. Такий висновок, є очевидним, адже зміст ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» чітко визначає повноваження вказаного субєкту і не допускає розширеного тлумачення. Тобто, перелік наведених в ньому обєктів щодо яких у Фонду державного майна України можуть виникати права і як наслідок можливість на їх використання, захист та відновлення не містить земель, які є вільним від забудови (обєктів нерухомості), що можуть підлягати приватизації. Враховуючи наведе вище вірним буде твердження про те, що посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 25.11.2014 року в справі №3-99гс14 не можливо брати до уваги, адже в рамках розгляду вказаної справи вирішувалось питання про визначення власника нерухомого майна, що знаходилось на земельних ділянках переданих у власність. Тобто, правовий висновок Верховним Судом України був зроблений в рамках розгляду справи, предмет та підстава позову, якої відрізняються від предмету та підстави позову в справі №619/1882/17. Також, хотілось надати оцінку твердженню про те, що ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» не мав права вчиняти дій по відмові від наданих йому земельних ділянок, права на які він набув на підставі рішення Пересічанської селищної ради в 1997 році. Позивачем не надано оцінки тій обставині, що право постійного користування вказаною земельною ділянкою ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» отримало саме на підставі рішення Пересічанської селищної ради №254 від 14.10.1997 р., а не на підставі акту Дергачівської районної державної адміністрації чи будь-якого іншого місцевого органу державної влади. Підтвердженням вказаному є обставини справи встановлені Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 року, на яку посилається позивач. Так суд у вказаному рішенні зазначив, виходячи з пояснень Фонду державного майна України, повноваження даного центрального органу виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, регламентовано ст.5 Закону України «Про Фонд державного мана України» та ст.17-1 та 122 Земельного кодексу України, згідно з якими державні органи приватизації здійснюють продаж земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації. Разом з тим, Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води», а також об'єкти нерухомості, що перебувають на його балансі, до переліку об'єктів державної власності груп А, Д та Ж, що підлягають приватизації, станом на 11.01.2016 р. не включено. Тобто, вказане доводить , що в даному випадку коло повноважень Фонду державного майна України не поширюється на вказану земельну ділянку, оскільки на ній не знаходиться будь-яких об'єктів нерухомості, що можуть підлягати приватизації. Відповідно, відсутність повноважень в Фонду державного майна України вказує на те, що і його права не могли бути порушені. В свою чергу відсутність порушених прав свідчить про те, що Фонд державного майна України не може бути позивачем в даній справі. Вказане свідчить про те, що Пересічанська селищна рада Дергачівського району мала право розпоряджатися вказаною земельною ділянкою. При цьому, позивачем не надано відомостей про те, на підставі якого документу Пересічанська селищна рада отримала таке право та чи є воно припиненим. Все вказане, поряд з позицією Європейського суду з прав людини, яка міститься в справі «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» говорить про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, і не підлягають задоволенню.

У судове засідання представник Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області не зявився, селищний голова подав до суду заяву, в якій заперечував проти задоволення позову та просив справу розглядати у відсутність представника ради.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явилася, її представник ОСОБА_5 про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином.

Представник Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідно до частини шостої статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації. Частиною десятою статті 24 вищезазначеного Закону, визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію:у разі поділу чи обєднання земельних ділянок;якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.Таким чином, механізм скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суду шляхом скасування кадастрового номера земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, на сьогоднішній день, чинним законодавством не передбачено. Отже, виходячи з вимог чинного законодавства, Держгеокадастр не виконує функцій щодо присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, а також не скасовує її. Таке повноваження відноситься до Державних кадастрових реєстраторів територіальних органів Держгеокадастру у Автономній республіці Крим та областях, у м.м. Києві та Севастополі.У звязку з цим, звернув увагу суду на те, що заступник прокурора Харківської області помилково наділив Держгеокадастр повноваженнями щодо присвоєння та скасування кадастрового номеру земельної ділянки.

Представник Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» подав до суду відзив на позов, в яких зазначив що п.1.1 Статуту підприємства передбачено, що ДП Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» створене одним засновником ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».В Статуті Дочірнього підприємства Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» відсутня частка державної власності и тому Дочірнє підприємство Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» не є державним підприємством. Рішенням Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997 року № 137/7 та Постанови від 17.06.1997 року №137/7 - 7/30 встановлено, що Федерація незалежних профспілок України правонаступник Укрпрофради) правомірно володіла, користувалась та розпоряджалась майном шляхом передачі до статутного фонду (у власність) Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця». Відповідно до Земельного кодексу України у державної власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України. Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних. Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону. В свою чергу п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України: визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року визнано недійсним рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28.02.2006 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району. Держава зацікавлена в тому щоб розпорядження землями відбувалося з додержанням вимог діючого законодавства. Порушення встановленого порядку розпорядження землями порушує інтереси держави. До 2004 року санаторій користувався земельною ділянкою площею 63,3 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею. В даний час санаторій користується земельною ділянкою площею 16,5525 га за яку сплачує своєчасно податки. Рішенням правління ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» від 18.05.2004 року з метою забезпечення більш ефективного використання земель оздоровчого призначення та зменшення податкового навантаження із земельного податку, було зобов'язано керівників дочірніх підприємств прискорити існуючих меж землекористування відповідно до потреб.

У судове засідання представник Фонду державного майна України не зявився, в.о. голови надав суду пояснення, в яких підтримав позов та пояснив, що санаторій «Бермінводи» (базовий санаторій «Березівські мінеральні води» ), що розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Березівське значиться у Переліку організацій, установ і підприємств, які за станом на 24.08.1991 знаходилися у віданні Української Республіканської ради по управлінню курортами профспілок Федерації профспілок України Загальної конфедерації профспілок СРСР (колишнього ВЦРПС). Відповідно до частини 3 статті 84 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до земель державної власності, зокрема, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), обєкти незавершеного будівництва та законсервовані обєкти. ч.2 ст. 149 Земельного кодексу України передбачено, що вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Отже, враховуючи зміст наведених норм, припинення права постійного землекористування здійснюється власником земельної ділянки - державним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування. Разом з тим відповідно до статті 123 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, повноваження щодо розпорядження землями державної власності для постійного користування в межах населених пунктів для будь-яких цілей здійснюється районними державними адміністраціями. Також необхідно зазначити, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2017у справі №922/3652/15 (далі-Постанова) визнано недійсним рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005 про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанська селищна рада Дергачівського району. Нормами статті 21 Земельного кодексу України, які знайшли своє відображення у зазначеній Постанові, передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішення органів державної влади. Верховної ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

У судове засідання представник Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_7 не зявилася, подала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, справу просила розглядати у відсутність представника райдержадміністрації.

У судове засідання прокурор Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність.

До початку першого судового засідання будь-яких клопотань від учасників справи не надійшло.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області LХХІІ сесії V скликання від 30.09.2010 року ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Березівське вул. Джерельна №7 для індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №076927, ОСОБА_3 на підставі рішення LХХІI сесії V скликання Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30.09.2010 року, належить земельна ділянка площею 0,1000 га, земельна ділянка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Березівське вул. Джерельна №7.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року визнано недійсним рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28.02.2006 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Отже, указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до ч.ч.6,7,8,9 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним.

Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст.152 ЗК України.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пересічанською селищною радою прийнято рішення від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га, яка знаходиться в сел. Березівське по вул. Джерельна №7.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №076927 площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Березівське вул. Джерельна №7.

Відповідно до п. «ґ» ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

Так, ОСОБА_3 скористалася своїм законним правом та отримала безоплатно у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва (у межах сел. Березівське Дергачівського району Харківської області) у відповідності до ст.121 ЗК України, а селищна рада розпорядилася земельною ділянкою та передала її безоплатно у власність фізичній особі, якою було в подальшому отримано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Стаття 14 Конституції України проголошує, що право власності на землю гарантується. Основним законом також передбачається, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У відповідності до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об'єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Так, виходячи зі змісту п.п.32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 р. «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» майном, у значенні ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Даним рішенням суду з прав людини встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», отже, визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

У п.28 рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» (заява №25921/02) від 01 червня 2006 року вказано, що відповідно до встановленого прецедентного права Суду втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображено у структурі статті 1 в цілому, включаючи другий пункт. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більш того, в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики національні органи користуються певною свободою самостійного оцінювання під час імплементації законів, що регулюють власність та договірні відносини (див. mutatis mutandis, AGOSI v. The United Kingdom, рішення від 24 жовтня 1986 року, серія А, N 108, п. 52).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» (заява № 43768/07), суд констатував порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) у звязку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування. Порушення Конвенції констатоване ЄСПЛ з огляду на те, що заявник добросовісно набув земельну ділянку. Із 1997 року заявник обробляв ділянку, спершу як земельний пай, а згодом, із 2003 року, як свою, належним чином зареєстровану власність, яка виникла на підставі дійсного державного акта, платив земельний податок. У звязку з цим ЄСПЛ зробив висновок, що у цій справі мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, особа може бути позбавлена її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Судом не встановлено неправомірних (незаконних), недобросовісних дій ОСОБА_3, що набувала майно в рамках безоплатної приватизації землі, не встановлено факту порушень прав і інтересів держави внаслідок такої приватизації. На існування таких обставини прокурор звертаючись із позовом не посилався.

Згідно ч.1 ст.153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем ОСОБА_3 вимог ст.118 ЗК України під час передачі їй у приватну власність спірної земельної ділянки.

Як на підставу визнання недійсним спірного рішення Пересічанської селищної ради прокурор посилається на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року, якою визнано недійсним рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28.02.2006 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району.

Суд зазначає, що на момент передачі спірної земельної ділянки у власність відповідача, рішення Пересічанської селищної ради про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» було дійсним, ніким не було оскаржено або скасовано.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, оскільки рішення органу місцевого самоврядування, про скасування державного акту на право постійного користування, як правовий акт на момент, передачі у власність земельної ділянки мало юридичну силу, подальше скасування такого нормативного акту не повинно тягнути за собою прийняття рішень, про позбавлення громадян власності, набутої за час дії нормативно-правового акту, тобто погіршувати становище відповідача.

Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», якому спірна земельна ділянка належала на праві постійного користування до моменту припинення такого права рішенням Пересічанської селищної ради від 28.02.2006, яке визнано недійсним постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2017, не визначено як особа, права якої потребують судового захисту. Вимога про повернення земельної ділянки такій особі прокурором у позовній заяві не ставиться, як і не наводиться за наведених обставин підстав для безоплатного вилучення земельної ділянки у ОСОБА_3

З огляду на наведене, суд вважає, що втручання у право ОСОБА_3 на мирне володіння своїм майном носить ознаки непропорційного, та становитиме для відповідачки надмірний тягар, що свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Так як рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_8 спірної земельної ділянки не скасовується, то і немає підстав для визнання недійсним державного акту на право власності на цю земельну ділянку та скасування державної реєстрації шляхом скасування кадастрового номеру.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до абз.1 ч.6 ст.259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Частинами 4 та 5 ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273-279, 351, 352, 354, пунктами 8, 9, 15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд

ухвалив

У задоволенні позову заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Особа, якій законом надано право звернення до суду в інтересах держави: заступник прокурора Харківської області Мельник О.В., місце знаходження: 61050 м. Харків вул. Богдана Хмельницького №4, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ№02910108.

Позивач: Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області, місце знаходження: 62300 Харківська область Дергачівський район м. Дергачі майдан Перемоги №5А, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ№24129939.

Позивач: Фонд державного майна України, місце знаходження: 01601 м. Київ вул. Кутузова №18/9, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ№04398838.

Відповідач: Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області, місце знаходження: 62362 Харківська область Дергачівський район смт Пересічне вул. Захисників №5, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ№04398838.

Відповідач: ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт МН473133.

Третя особа: Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, місце знаходження: 03680 м. Київ вул. Народного ополчення №3, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ№39411771.

Третя особа: ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», місце знаходження: 010123 м. Київ вул. Шота Руставелі №39-41, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ №02583780.

Третя особа: Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», місце знаходження: 62363 Харківська область Дергачівський район с. Березівське, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ №02648432.

Повне судове рішення складено 19 січня 2018 року.

Суддя Є. А. Болибок