АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

РатніковоїВ.М.

секретар Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідача з квартири АДРЕСА_1.

Поданий позов позивач обґрунтувала тим, що вона є власником спірного житлового приміщення, відповідач не належить до кола членів сім'ї позивача, проживаючи у належній позивачу квартирі без достатніх правових підстав, ОСОБА_6 позбавляє позивача можливості користуватися своєю власністю.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 відмовлено за недоведеністю заявленого позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 через свого представника, ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.63-66).

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII"Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника позивача, ОСОБА_7, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; представника відповідача, ОСОБА_8, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач проживає у спірному житловому приміщенні разом із дружиною та донькою без реєстрації.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач перешкоджає користуватись позивачу його майном, змінив замки та не допускає в квартиру, порушує правила співжиття та псує майно позивача, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Крім того, відповідач був членом сім'ї колишнього власника житла, іншого житла не має, а тому не може бути виселений, а заявлений позов є передчасним.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Висновки районного суду щодо відсутності передбачених законом підстав для виселення відповідача із належної позивачу на праві власності квартири не базуються на доказах, судом невірно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права.

Указані обставини, ураховуючи положення ст. 376 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову виходячи з наступного.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За правилом ч.2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

В даному конкретному випадку, ОСОБА_6 не зареєстрований у спірній квартирі, місцем реєстрації, а отже місцем постійного проживання відповідача є приватний будинок АДРЕСА_2 (а.с.27). Згода власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, на постійне проживання відповідача у спірній квартирі відсутня. Відповідач не відноситься до кола членів сім'ї власника майна.

Таким чином, для ОСОБА_6 не виникло право сервітуту щодо належної ОСОБА_5 квартири, передбачене ст. 405 ЦК України. Тому проживання відповідача у спірній квартирі є безумовною перешкодою для позивача у здійсненні правомочностей щодо цього майна, зокрема володіння та користування.

З огляду на викладені обставини у контексті наведених положень чинного законодавства апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод у праві власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення з квартири ОСОБА_6 без надання йому іншого житла.

За правилами ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1351 грн. 20 коп. (551,20 + 96,00 + 704; а.с.1-2, 62) на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Усунути ОСОБА_5 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1 351 грн. 20 коп. (Одну тисячу триста п'ятдесят одну грн. 20 коп.) на відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 січня 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.М. Ратнікова