Справа № 742/2042/15-ц Провадження № 22-ц/795/80/2018 Головуючий у I інстанції - Коваленко А. В. Доповідач - Євстафіїв О. К.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Страшного М.М., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Герасименко Ю.О.,

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2015 року; суддя - Коваленко А.В.; час, місце ухвалення і дата складання повного тексту: 22 вересня 2015 року, м. Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2, у якому, після уточнення позовних вимог, остаточно просило стягти з останньої заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 150488 грн 77 коп., що складається з заборгованості: за кредитом - у сумі 5888 доларів 77 центів США, за процентами за користування кредитом - у сумі 710 доларів 77 центів США, по винагороді за резервування ресурсів (комісії) за користування кредитом - 147 доларів 75 центів США, і неустойок: пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - у сумі 208 доларів 69 центів США, що за офіційним курсом долара США до гривні (20,57) становить 4292 грн 76 коп., і штрафу в сумі 250 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 04.12.2007 № CNR0G3 в неї перед ПАТ КБ «ПриватБанк» на 14.05.2015 утворилася заборгованість у вказаних вище сумах.

Також у червні 2015 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому просила визнати дві укладені ними 20.08.2008 додаткові угоди до договору про іпотечний кредит від 05.12.2007 № CNR0G3 недійсними з моменту їх укладення і зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» спрямувати переплачені ОСОБА_2 кошти за період з 20.08.2008 до моменту визнання вказаних угод недійсними на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № CNR0G3 від 04.12.2007.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні обох позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 28.01.2016 рішення Прилуцького міськрайонного суду від 21.09.2015 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості й ухвалено рішення про їх задоволення; це ж рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 рішення Прилуцького міськрайонного суду від 21.09.2015 та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28.01.2016 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без змін, а рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28.01.2016 в частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості скасовано і справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення сулу першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. Доводи апеляційної скарги ідентичні доводам, викладеним в позовній заяві. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що є помилковим висновок місцевого суду про те, що укладена сторонами 20.08.2008 додаткова угода до договору про іпотечний кредит від 05.12.2007 № CNR0G3 є новим кредитним договором.

В письмових поясненнях представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити на підставі того, що:

- в уточненій позовній заяві останнє просить стягти з ОСОБА_2 кредитну заборгованість у гривні за її курсом відносно долара США, що дорівнює 20,57,

- ПАТ КБ «ПриватБанк» не довело факту погодження сторонами порядку нарахування винагороди за резервування ресурсів і суми заборгованості по винагороді за резервування ресурсів.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, суд І інстанції виходив з того, що додаткова угода від 20.08.2008 до кредитного договору № CNR0G3 від 04.12.2007 за своєю правовою суттю є окремим договором між сторонами про надання кредиту в розмірі 10790 доларів 13 центів США, яким ПАТ КБ «ПриватБанк» за розпорядженням ОСОБА_2 погасило заборгованість за кредитним договором між ними № CNR0G3 від 04.12.2007, у зв'язку з чим він є припиненим як виконаний. Розрахунок заборгованості ОСОБА_2, наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» в доларах США, є розрахунком заборгованості по згаданій додатковій угоді, а вимоги про стягнення заборгованості за цією угодою не заявлялися. Отже, виходячи з принципу диспозитивності, підстави для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні. З таким висновком не погоджується апеляційний суд.

Так, по справі встановлено наступне.

04.12.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № CNR0G3 (його копія у т. 1 на арк. 10-13). Згідно з цим договором:

- ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 у кредит грошові кошти в сумі 50625 грн 00 коп. під 15,00% річних на строк до 04.12.2017 (пп. 1.1, 1.3),

- ОСОБА_2 зобов'язалася щомісячно не пізніше 4 числа кожного місяця сплачувати кредитну заборгованість ануїтетними платежами в сумі не менше 823 грн 23 коп. (п. 2.4 Договору),

- за порушення умов договору ОСОБА_2 має сплатити ПАТ КБ «ПриватБанк» відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, які нараховуються на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (п. 6.2), та пеню в розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше ніж 1 гривні за кожен день прострочення (п. 6.4),

- при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів ОСОБА_2 зобов'язалася сплатити штраф в межах 10 % від суми невиконаного зобов'язання (п. 6.6 Договору).

20.08.2008 ОСОБА_2 подала ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву, в якій вона повідомляє про прийняття нею рішення про зміну валюти кредиту за договором № CNR0G3 від 04.12.2007 і просить залишок заборгованості за цим договором у розмірі 49742 грн 50 коп. конвертувати в долари США за курсом на дату укладення додаткової угоди до вказаного договору (копія даної заяви на арк. 14 т. 1). У цей же день - 20.08.2008 ОСОБА_2 подала ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву, в якій вона просила продати 10790 доларів 13 центів США і перерахувати отримані від їх продажу 49742 грн 50 коп. на виконання кредитного договору № CNR0G3 від 04.12.2007 (копія цієї заяви на арк. 15 т. 1). Дані заяви було задоволено й 20.08.2008 ПАТ КБ «ПриватБанк» погашено заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № CNR0G3 від 04.12.2007. Це підтверджено копіями платіжних доручень відповідного змісту від 22.08.2008 і випискою по рахунку ОСОБА_2 (арк. 176, 199-203, 204-207 т. 1).

Того ж дня - 20.08.2008 ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено правочин, озаглавлений як «Додаткова угода до договору про іпотечний кредит № CNR0G3 від 05.12.2007» (його копія на арк. 16-18 т. 1). Згідно з цим правочином:

- ПАТ КБ «ПриватБанк» надало, а ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 10790 доларів 13 центів США під 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу (п. 8.1),

- періодом сплати вважається «05» число кожного місяця, погашення кредиту проводиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (Додаток № 1), який розраховується відповідно до залишку заборгованості за кредитом станом на 20.08.2008 (п. 8.1),

- при порушенні ОСОБА_2 зобов'язань із погашення кредиту остання сплачує ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення, але не менше 1 гривні (пп. 5.1, 8.4); у випадку порушення ОСОБА_2 строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, остання зобов'язується сплатити ПАТ КБ «ПриватБанк» штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (п.5.3).

У зв'язку з неналежним виконанням вказаного договору станом на 14.05.2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховано ОСОБА_2 заборгованість у загальній сумі 6747 доларів 29 центів США, яка складається з: 5888 доларів 77 центів США - заборгованість за кредитом, 710 доларів 77 центів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 147 доларів 75 центів США - по винагороді за резервування ресурсів (комісії) за користування кредитом, 208 доларів 69 центів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що за курсом 20,57 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.05.2015 становить 138791 грн 76 коп., та 11697 грн 01 коп., з яких 250 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), а усього 150488 грн 77 коп. Це підтверджено виконаним ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком відповідного змісту (т. 1 арк. 5-8).

З встановленого апеляційний суд робить висновки:

Виходячи з сенсу ч. 2 ст. 604 ЦК України і змісту укладених сторонами договору про іпотечний кредит № CNR0G3 від 04.12.2007 та правочину від 20.08.2008, озаглавленого як «Додаткова угода до договору про іпотечний кредит № CNR0G3 від 05.12.2007», з моменту укладення останнього дія договору про іпотечний кредит № CNR0G3 від 04.12.2007 дійсно припинилася. Але зі змісту як первісної, так і уточненої позовної заяви не вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагало стягти з ОСОБА_2 кредитну заборгованість, що утворилася внаслідок невиконання договору про іпотечний кредит № CNR0G3 від 04.12.2007. Навпаки, у цих заявах йдеться про невиконання ОСОБА_2 кредитного зобов'язання між нею й ПАТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням його новації внаслідок укладення правочину від 20.08.2008, озаглавленого як «Додаткова угода до договору про іпотечний кредит № CNR0G3 від 05.12.2007» (т. 1 арк. 2 зворот, 178-179). Тож висновок місцевого суду про те, що позовними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» не охоплюється стягнення заборгованості за цією угодою, є хибним.

Наявність у ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості, що є предметом спору по справі, підтверджено належними і допустимими доказами. Цю заборгованість позивач в уточненій позовній заяві від 09.09.2015 просить стягнути у гривні по курсу 20,57 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.05.2015. Цей курс не перевищує офіційний, який встановлено вказаним розпорядженням (20,570787 - арк. 9 т. 1). Правильність розрахунку спірної заборгованості (т. 1 арк. 5-8) ОСОБА_2 не спростовано. Отже з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути заборгованість за кредитом у сумі 121132 грн. 00 коп. і за відсотками у сумі 14620 грн. 54 коп.

Аналізуючи зміст пп. 5.1, 5.3 і 8.4 правочину від 20.08.2008, озаглавленого як «Додаткова угода до договору про іпотечний кредит № CNR0G3 від 05.12.2007», апеляційний суд доходить висновку, що за одне і те ж порушення його умов, а саме за прострочення сплати кредиту та відсотків, ОСОБА_2 має сплатити дві неустойки. Тобто цим правочином передбачена подвійна відповідальність одного виду за одне й те саме порушення його умов, що суперечить ст. 61 Конституції України. Виходячи з цього і з розміру заборгованості ОСОБА_2 за кредитом та відсотками, апеляційний суд вважає за необхідне стягти з останньої лише неустойку, яка передбачена п. 8.4 правочину в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення, що становить 208 доларів 69 центів США або 4292 грн. 76 коп., а у стягненні іншої неустойки відмовити.

Стосовно заборгованості по винагороді за резервування ресурсів (комісії) за користування кредитом апеляційний суд зазначає таке. У справі відсутні докази того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання умов укладених з ОСОБА_2 правочинів здійснювало резервування ресурсів чи надавало послуги, які потребують окремої щомісячної оплати. Навпаки, наявними у справі та описаними вище доказами підтверджується, що купівлю доларів США, їх конвертацію та наступне погашення за рахунок цього заборгованості ОСОБА_2 за договором № CNR0G3 від 04.12.2007 ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснено без резервування ресурсів - за один день. Крім того, правочином від 20.08.2008, який озаглавлено сторонами як «Додаткова угода до договору про іпотечний кредит № CNR0G3 від 05.12.2007», не передбачено відкриття ОСОБА_2 кредитної лінії (надання останній кредиту в межах узгодженої суми - ліміту кредитування з відновленням або без відновлення ліміту кредитування у разі погашення нею отриманого кредиту або його частини) при відкритті якої відбувається резервування ресурсів і, відповідно, справляється за це плата. Отож апеляційний суд вважає за неможливе задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення винагороди за резервування ресурсів (комісії) за користування кредитом у сумі 147 доларів 75 центів США. Такого висновку апеляційний суд дійшов і з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-1746цс16.

Всі мотиви, з яких ОСОБА_2 та її представник не визнають позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 121132 грн. 00 коп., за відсотками у сумі 14620 грн. 54 коп. і неустойки в розмірі 4292 грн. 76 коп., апеляційним судом відкидаються як такі, що суперечать наявним у справі та описаним вище доказам, встановленим на їх підставі обставинам і відповідним їм правовідносинам.

З викладеного випливає, що рішення суду І інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

В порядку п. 3 ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України:

- з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» належить стягти відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини його вимог у сумі: 3160 грн 27 коп. (загальна сума сплаченого судового збору по квитанціях на арк. 1, 25, 233 т. 1 і 12 т. 2) х 93,19% (розмір задоволених вимог) = 2945 грн 06 коп.,

- з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 належить стягти відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини його вимог у сумі: 1805 грн 87 коп. (сума сплаченого судового збору по квитанції на арк. 81 т. 2) х 6,81% (розмір задоволених вимог) = 122 грн 98 коп.,

- шляхом взаємозаліку з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» належить стягти відшкодування витрат по сплаті судового збору у сумі: 2945 грн 06 коп. - 122 грн 98 коп. = 2822 грн 08 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості скасувати й частково його задовольнити.

Стягти з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 121132 (сто двадцять одну тисячу сто тридцять дві) грн 00 коп. заборгованості за кредитом, 14620 грн (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять) грн. 54 коп. за процентами за користування кредитом, 4292 (чотири тисячі двісті дев'яносто дві) грн 76 коп. пені, 2822 (дві тисячі вісімсот двадцять дві) грн 08 коп. на відшкодування судових витрат, а всього 142867 (сто сорок дві тисячі вісімсот шістдесят сім) грн 38 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 09.01.2018.

Головуючий:Судді: