ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/3050/16-ц

провадження № 22-ц/781/283/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Голованя А.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представники позивача за довіреністю ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_3

відповідачі Кіровоградська міська рада, ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_4 за довіреністю - ОСОБА_5

представник міської ради,управління земельних відносин за довіреністю - ОСОБА_6

треті особи Управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 10 жовтня 2017 року у складі судді Панфілової А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: Управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним та скасування рішення в частині передачі у власність земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктами 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: Управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним та скасування рішення в частині передачі у власність земельної ділянки.

Зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 1989 року та Державного акту на право приватної власності на землю від 11 серпня 1998 року він є власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: м. Кіровоград, вул. Комарова, 99.

Суміжним користувачем є ОСОБА_4, власник будинку за адресою: м. Кіровоград, вул. Комарова, 101.

В листопаді ОСОБА_4 розпочато процедуру приватизації земельної ділянки та йому було запропоновано підписати схему (акт) погодження меж земельної ділянки. При ознайомленні він дізнався, що план зовнішніх меж його земельної ділянки складено неправильно, тобто не враховано належні йому території, земельна ділянка відокремлена самочинно збудованим парканом. Він підписав акт погодження меж, а усно вони домовилися про перенесення паркану з його земельної ділянки в бік суміжної земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_4 Проте ОСОБА_4 умови домовленості не виконала і він 11 січня 2012 року направив до Управління Держкомзему у м. Кіровограді письмову заяву про відкликання підпису з акту погодження меж, однак відповіді не отримав. 11 квітня 2012 року він звернувся до Управління Держкомзему у м. Кіровограді із другою заявою. 24 квітня 2012 року отримав ксерокопії відповідей на свої звернення, в яких зазначено, що технічна документація із землеустрою, щодо встановлення меж та складання акта на право приватної власності на земельну ділянку погоджена Управлінням Держкомзему у м. Кіровограді, заяву про відкликання підпису з акту погодження меж прийнято до розгляду та документація із землеустрою земельної ділянки за адресою: м. Кіровоград, вул. Комарова, 101 до комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою на погодження не передавалась.

Кіровоградською міською радою порушена процедура виділення земельної ділянки по вул. Комарова, 101 у м. Кіровограді у власність, оскільки відсутня заява ОСОБА_4 про бажання отримати цю земельну ділянку у власність. Також були відсутні підстави для винесення рішення про передачу у власність цієї земельної ділянки, оскільки на момент винесення рішення відповідна технічна земельна документація з землеустрою була відсутня.

Просив визнати незаконним та скасувати рішення Кіровоградської міської ради від 28 березня 2012 року № 1437, а саме пункт 114, щодо передачі ОСОБА_4 у власність земельної ділянки по вул. Комарова, 101 в м. Кіровограді, стягнути з відповідача судові витрати (т.1 а.с.2-4).

Під час судового розгляду позовні вимоги доповнив, просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку по вул. Комарова, 101 в м. Кіровограді, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 травня 2016 року за № 14746812 (т.1 а.с.133-134).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2017 року позов задоволено в повному обсязі. Суд дійшов висновку про порушення прав позивача при передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2017 року виправлено описку в зазначенні імя та по батькові позивача з « Шуть Юрія Володимировича» на «Шуть Володимира Юрійовича».

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що в 2011 році вирішила приватизувати земельну ділянку під своїм домоволодінням та подала до Кіровоградської міської ради заяву разом з документами, які встановлюють межі земельної ділянки. Ці документи містили акт погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та користувачами в тому числі за підписом позивача. Позивачем не доведено факт порушення його права, спір щодо цього вже не раз розглядався судом, тому суд зобовязаний був відмовити в задоволенні позову. Також позов з вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію не може бути задоволений без наявності в матеріалах справи тексту цього рішення. Суд скасував рішення реєстратора помилково вважаючи цю позовну вимогу похідною від вимоги щодо визнання недійсним рішення міської ради. Оскільки така вимога є самостійною, суд в рішенні мав би зазначити, в чому саме реєстратор порушив закон при прийнятті свого рішення. До того ж суд, до прийняття рішення у справі, зобовязаний був закрити провадження у справі в частині вимог щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав у звязку із непідсудністю суду даного спору.

Апеляційне провадження відкрито 26 грудня 2017 року (т.2 а.с.99), розгляд справи призначено на 18 січня 2018 року (т.2 а.с.100).

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, зазначив, що позивач першим приватизував свою земельну ділянку, визначивши її межі, потім оспорював виданий йому Державний акт, але в позові йому відмовлено, тепер він оспорює право вдасності відповідача на земельну ділянку. Факт відсутності порушень прав позивача неодноразово встановлювався судами в інших справах за позовом ОСОБА_1, крім того, про наявність рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 позивач достовірно знав в 2012 році, про що зазначав в своїх позовах у інших справах, однак з позовом про скасування рішення ради звернувся в травні 2016 року, пропустивши строк позовної давності, про застосування якої до суду першої інстанції подано відповідачем заяву.

Представник міської ради просив задовольнити апеляційну скаргу посилаючись на відповідність вимогам закону рішення ради про передачу ОСОБА_4 у власність земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок з будівлями, та відсутності порушення прав позивача.

Представники позивача просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки рішення суду є законним, а факт порушення прав позивача підтверджується висновком експертизи та технічним звітом про геодезичні вишукування.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просив залишити рішення суду без змін (т.2 а.с.116-117).

Третя особа в письмовому клопотанні просила розглянути справу за відсутності представника та рішення у справі винести на розсуд суду (т.1 а.с.124).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 118 ЗК України встановлений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Частинами першою та другою цієї норми передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Наведене свідчить, що на час прийняття рішення органом місцевого самоврядування щодо приватизації земельної ділянки має бути розроблена та затверджена технічна документація на земельну ділянку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Комарова, 99, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15 вересня 1989 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-3034 та Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Кіровоградською міською радою від 11 серпня 1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів приватної власності на землю № 6927. В Державному акті зазначено, що розмір належної позивачу земельної ділянки становить 866,7 кв.м. (т.1 а.с.11).

В цьому акті чітко зазначене місце розташування цієї земельної ділянки, є схема, якою визначені межі належної позивачу земельної ділянки, а також опис меж. Зокрема, в акті зазначена межа, яка проходить між сусіднім землекористуванням, де землекористувачем є відповідач ОСОБА_4, власник житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Комарова, 101.

ОСОБА_4 розпочала процедуру приватизації земельної ділянки в 2011 році, тобто пізніше позивача.

Технічна документація (т.1 а.с.14-29) із землеустрою щодо встановлення меж та складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_4 в межах м. Кіровограда по вул. Комарова, 101 на території Кіровоградської міської ради, яка формується в процесі її складення виготовлена в 2011 році та містить акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 20 грудня 2011 за підписами землекористувача та представників суміжних землеволодінь і землекористувань, в тому числі ОСОБА_1 Так, в зазначеному акті міститься запис про те, що земельна ділянка передається у власність ОСОБА_4 у відповідності з рішенням сесії Кіровоградської міської ради від 28.03.2012 № 1437, проте цей запис не свідчить про невідповідність дати складання акту. На підтвердження цього свідчать інші матеріали технічної документації, як то кадастровий план зовнішніх меж земельної ділянки, дата визначення кадастрового номера 26 грудня 2011, акт передачі межових знаків від 20 грудня 2011 року.

Рішенням №1437 від 28 березня 2012 року (п.114) Кіровоградської міської ради передано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 0,0717 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах м. Кіровограда по вул. Комарова, 101 (т.1 а.с.17). Право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку зареєстровано у встановленому законом порядку (т.1 а.с.53).

Колегія суддів зазначає про безпідставність висновку суду щодо невідповідності оскаржуваного рішення міської ради вимогам ст.118 ЗК України з тих підстав, що акт погодження меж містить посилання на рішення відповідача від 28 березня 2012 № 1437.

Також не відповідає обставинам справи висновок суду про порушення прав позивача, який перший приватизував земельну ділянку, внаслідок приватизації земельної ділянки ОСОБА_4

Як зазначає сам позивач, він не погоджується з визначенням меж суміжної земельної ділянки та власний підпис у акті встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 20 грудня 2011 року відкликав, подавши 11 січня 2012 року заяву до Держкомзему м. Кіровограда про відкликання підпису з акту погодження меж.

Спір щодо порядку користування земельними ділянками за позовом ОСОБА_1 неодноразово розглядався судами.

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення меж між земельними ділянками.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 04 червня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (т.1 а.с.151-154, 192-194). Суди встановили, що порядок застосування такої правової процедури як відкликання підпису, яким засвідчується згода на схемі погодження меж на земельній ділянці, законодавчо не передбачено, заява про відкликання підпису не має правових наслідків. Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі за адресою: м. Кіровоград, вул. Комарова, 101, було підписано 20 грудня 2011 року комісією у складі начальника управління Держкомзему у м. Кіровограді та виконавця, при цьому були присутні: землекористувач ОСОБА_4, представники суміжних землекористувань (землеволодінь), а саме: ОСОБА_7 (вул. Комарова, 103), ОСОБА_8 (вул. Гранітна, 64), ОСОБА_1 (вул. Комарова, 99). Ці підписи було засвідчено головою Квартального комітету № 14 ОСОБА_9 22 грудня 2011 року, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж та складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, громадянці ОСОБА_4, в межах міста Кіровограда по вул. Комарова, 101, на території Кіровоградської міської ради, було погоджено управлінням Держкомзему у м. Кіровограді Кіровоградської області в установленому законодавством порядку.

В тій справі суди дійшли висновку, що права позивача не є порушеними, позивач не довів, що його право користуватися земельною ділянкою саме в межах його земельної ділянки, визначеної державним актом, є порушеним та що ОСОБА_4 встановила паркан з порушенням саме цих меж.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України (чинного на час розгляду справи судом першої інстанції) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналогічна норма права зазначена в ч.4 ст.82 ЦПК України.

Крім того, такі висновки судів ґрунтувалися на висновку №241 від 12 квітня 2013 року судової будівельно-технічної експертизи, копія якої є в матеріалах цієї справи (т.1 а.с.179-190).

В цій справі суд дав іншу правову оцінку висновку експертизи та дійшов протилежного висновку про порушення прав позивача, з чим погодитися не можна, оскільки така оцінка зроблена судом з порушенням ст.212 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції ).

Зокрема, висновком експерта від 12 квітня 2013 року встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1належить право власності на земельну ділянку площею 866,7 кв.м., у його фактичному користуванні перебуває земельна ділянка площею 883,64 кв.м., тобто на 16.94 кв.м. більше, ніж зазначено в державному акті (т.1 а.с.184,187).

Також в експертизі вказано, що межа між земельними ділянками №99 і №101 по вул. Комарова відповідно до виданого на імя ОСОБА_1 Державного акту на право приватної власності від 11 серпня 1998 року проходить по будівлі належного позивачу погребу літер «Г», тобто першочергово така конфігурація межі визначена саме в Державному акті позивача (т.1 а.с.11), а не відповідача.

При дослідженні матеріалів інвентарних справ експертом встановлено, що у 1953 році межа між земельними ділянками №99 і №101 проходила вздовж бокового фасаду погреба літер «Г» і за таких обставин відповідно до діючих на той час будівельних норм права власників цих будинків не були порушеними (т.1 а.с.181-184,187,188).

Фактична відстань між боковим фасадом погребу літер «Г», розташованого на ділянці №99 та боковим фасадом гаражу літер "Ж", розташованого на ділянці №101 складає 0.25-0.30 м (т.1 а.с.189).

Також експерт зазначив, що фактичне розташування межі між земельними ділянками №99 і №101 відповідно до діючих нині будівельних норм, які визначають, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1м , не дає в повному обсязі можливості для обслуговування бокового фасаду погребу літер «Г», що належить ОСОБА_1 та обслуговування бокового фасаду гаражу літер «Ж», що належить ОСОБА_4 (т.1 а.с.182).

Разом з тим, розташування надвірних будівель та споруд на земельній ділянці з порушенням будівельних норм не є підставою для визнання незаконною приватизації земельної ділянки, на якій розташовані ці будівлі та споруди.

Доводи позивача про зменшення внаслідок дій відповідача розміру належної йому земельної ділянки з 913,2 кв.м. спростовуються рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 23 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 червня 2016 року, про відмову в позові ОСОБА_1 до Кіровоградської міської ради, третя особа ОСОБА_4, про визнання незаконним рішення Кіровоградської міської ради №24 від 10 червня 1996 року та визнання недійсним виданого 11 серпня 1998 року на його імя Державного акту (т.1 а.с.155-156), яке судом також не враховано при вирішенні справи.

Згідно генерального плану станом на 26 жовтня 1953 року площа земельної ділянки по вул.Комарова,99 становила 913,2 кв.м., разом з тим, в Державному акті, виданому ОСОБА_1 за 14 років до приватизації земельної ділянки відповідачем, розмір земельної ділянки зазначено 866,7 кв.м., а фактично в користуванні позивача перебуває земельна ділянка площею 883,64 кв.м.

Таким чином, при вирішенні спору необхідно виходити з розміру земельної ділянки, визначеної в Державному акті від 11 серпня 1998 року.

Також матеріалами справи підтверджується, що після приватизації позивачем земельної ділянки ОСОБА_4 право власності на будинок по вул.Комарова,101 набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 вересня 2004 року та договору дарування від 17 грудня 2004 року, в якому зазначено, що будинок з будівлями та спорудами знаходиться на земельній ділянці площею 728 кв.м. (т.1 а.с.147), в 2012 році приватизовано нею земельну ділянку площею 717 кв.м. (т.1 а.с.17).

Висновок суду, що факт порушення прав позивача підтверджується технічним звітом про геодезичні вишукування, є безпідставним. З цього звіту (т.2 а.с.9,10) вбачається, що межа між земельними ділянками проходить по боковій стіні погреба позивача, що встановлено як висновком експерта, так і Державним актом, виданим на його імя. Зазначене не є фактом порушення саме відповідачем раніше встановлених суміжними власниками меж.

Суд не врахував, що посилання на накладення земельних ділянок в схемі (т.2 а.с.11), яку суд взяв за основу для задоволення позову, зроблено на підставі того, що позивачу належить земельна ділянка площею 900 кв.м., а не 866, 7 кв.м., більше на 33,3 кв.м.,ніж зазначено в його Державному акті, тобто взяті неправильні вихідні дані для проведення дослідження, при цьому розмір земельної ділянки ОСОБА_4 взагалі не зазначено.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а позов про порушення відповідачем при приватизації земельної ділянки в 2012 році прав позивача є недоведеним, тому ріщення суду відповідно до п. 2 і п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити. Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2017 року.

В позові ОСОБА_1 до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: Управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним та скасування рішення в частині передачі у власність земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 23 січня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: А.М.Головань

ОСОБА_10