ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3002/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Леонтьєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів за договором банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Мотивуючи свої вимоги тим, що 15 квітня 2016 року він уклав із зазначеним банком договір № Д-26985/UАН банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Строковий» з виплатою процентів щомісячно», відповідно до умов якого вніс 500 000 грн. 00 коп. з процентною ставкою 22% річних (п.31., 3.2 договору) на строк до 15 липня 2016 року (п.3.3. договору). Враховуючи те, що після закінчення строку дії договору банк не повернув йому депозитні кошти, просить стягнути з відповідача 300 000 грн. 00 коп. грошових коштів за банківським вкладом, оскільки частину коштів, а це 200 000 грн. 00 коп. йому повернув Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, так як в банку діє процедура тимчасової адміністрації, й проводяться заходи ліквідації банку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили його.

В судове засідання відповідач не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, надавши письмові заперечення проти позову (відзив), не заперечуючи щодо розгляду справи за відсутності його представника.

Третя особа в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, надавши письмові заперечення проти позову (відзив), не заперечуючи щодо розгляду справи за відсутності його представника.

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справа за відсутності відповідача та третьої особи, на підставі доказів, навних в матеріалах справи, та за погодженням стрін.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмовий відзив на позов відповідача, третьої особи, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 15 квітня 2016 року позивач уклав із ПАТ КБ «Євробанк» договір № Д-26985/UАН банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Строковий» з виплатою процентів щомісячно», відповідно до умов якого вніс 500 000 грн. 00 коп. з процентною ставкою 22% річних (п.31., 3.2 договору) на строк до 15 липня 2016 року (п.3.3. договору).

16 липня 2016 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення вкладених за договором грошових коштів (а.с.9).

07 липня 2016 року ПАТ КБ «Євробанк» повідомив позивача про запровадження в банку тимчасової адміністрації із роз"ясненням його як вкладника прав (а.с.10).

26 серпня 2016 року позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів із заявою про визнання його кредитором (а.с.11), за наслідками якого позивачу повернуто 200 000 грн. 00 коп.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1523 від 16 серпня 2016 року запроваджено процедуру ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» строком на два роки з 17 серпня 2016 року по 16 серпня 2018 року (а.с.47-48). Рішенням Національного банку України від 16 серпня 2016 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ КБ «Євробанк» (а.с.50).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідація врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відтак, у спорах пов»язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов»язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, а даний закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, відповідно до п.п.1, 2 ч.5 ст. 36 вказаного закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

За таких правових підстав у задоволенні позову необхідно відмовити.

Такої правової позиції у подібних правовідносинах дотримується й Верховний Суд України.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної 13 чераня 2016 року у справі за № 6-1123 цс16 Верховного Суду України, згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За наслідками розгляду справи суд вважає за необхідне застосувати ч.6 ст. 141 ЦПК України. Так, позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закон України «Про судовий збір», ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому він має бути компенсований за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів за договором банківського вкладу, - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Суддя: Коренюк А.М.