Справа № 354/575/17
Провадження по справі № 2/354/271/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Іванова А.П.

при секретарі: Савчук М.І.

представника позивача: Романко В.М.

відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Гірське повітря» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Ворохтянська селищна рада, про усунення перешкод шляхом позбавлення права користування нежитловими приміщеннями,-

в с т а н о в и в:

09.10.2017 року представник позивача звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і просив усунути перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування кімнатами за експлікаційними номерами: №39 площею 15,30 кв. м., №40 площею 13,61 кв.м., №41 площею 13,53 кв. м. нежитлової будівлі (адміністративного корпусу) АДРЕСА_1, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, зобов'язати її звільнити вказані приміщення та стягнути на користь позивача судові витрати.

04.01.2018 року представник позивача подав додаткову позовну заяву.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка ОСОБА_2 працює в ДЗ ССС «Гірське повітря» з 01.08.1985 р. на посаді лікаря-фтизіатра та певний період була його головним лікарем. В період роботи в санаторії ОСОБА_2 незаконно поселилась та прописалась на другому поверсі в кімнатах з експлікаційними номерами: №39 площею 15,30 кв. м., №40 площею 13,61 кв.м., №41 площею 13,53 кв.м. нежитлової будівлі (адміністративного корпусу) АДРЕСА_1, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, власником якого є держава в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства охорони здоров'я України, яке надано в оперативне управління державному закладу «Спеціальний (спеціалізований) санаторій «Гірське повітря» Міністерства охорони здоров'я України. В спірних трьох нежитлових приміщеннях №39, 40, 41 відповідачка практично не проживає, так як одержала від держави трьохкімнатну квартиру, де фактично проживає з матір'ю, а також отримала від міськради земельну ділянку під будівництво житлового будинку в смт.Ворохта, тобто повністю забезпечена житлом, але добровільно відмовляється звільнити нежитлові приміщення санаторію, забрати свої особисті речі та передати ключі від вхідних дверей. Відповідачка не реагує на усні та письмові претензії адміністрації санаторію та вважає зайняті приміщення житловим фондом, які мають їй належати. За правовстановлюючими документами санаторію, зайняті ОСОБА_2 кімнати №39, 40, 41 та будівля АДРЕСА_1 є нежитловою будівлею (адміністративним корпусом) і не належать до житлового фонду. Приміщення адміністративного корпусу санаторію не призначені та не придатні для постійного проживання,

оскільки згідно технічного паспорту приміщення поділяються на кімнати, а не квартири, всі кімнати без санвузлів, кухонь та належних комунікацій та всі кімнати об'єднані спільним коридором, в кінці якого знаходиться єдиний спільний туалет. Тому виданий селищною радою ордер від 19.03.2001 року про виділення квартири АДРЕСА_1 не має юридичного значення, так як такої квартири не існує та будівля є нежитловим приміщенням. Тому представник позивача просить усунути перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування кімнатами за експлікаційними номерами: №39 площею 15,30 кв. м., №40 площею 13,61 кв.м., №41 площею 13,53 кв. м. нежитлової будівлі (адміністративного корпусу) АДРЕСА_1, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, зобов'язати її звільнити вказані приміщення та стягнути на користь позивача судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. В наданих суду письмових запереченнях зазначила, що квартира АДРЕСА_1 була їй надана згідно ордеру №1 від 29.03.2001 року, на підставі рішення виконкому Ворохтянської селищної ради, винесеному згідно рішення профспілкового комітету санаторію «Гірське повітря» від 23.02.2001 року. З того часу вона постійно проживає в цій квартирі, оскільки іншого житла не має, регулярно сплачує за комунальні послуги. Вона ніяким чином не перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні майном, тому вважає таке твердження надуманим. Ордер на квартиру позивач не оскаржував, вона не порушувала умови проживання та користування житлом, тому вважає, що немає підстав для виселення її з квартири та просить відмовити в позові.

Представник Ворохтянської селищної ради ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Пояснив, що відповідачка цілком законно, на підставі рішення виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради від 15.03.2001 року отримала ордер на квартиру АДРЕСА_2. Галицького смт.Ворохта і з 2001 року постійно проживає за вказаною адресою. Стверджує, що іншого житла відповідачка не має. Мати відповідачки ОСОБА_4 08.02.2012 року отримала квартиру, але проживає там сама. Пояснив, що твердження представника позивача про те, що ОСОБА_2 забезпечена житлом не відповідає дійсності. Стверджує, що на даний час рішення виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради і сам ордер на квартиру, які видані відповідачці є дійсними, ніким не оскаржені і не скасовані. Вважає позовні вимоги до ОСОБА_2 безпідставними, а намагання виселити відповідачку дією, що створює соціальну напруженість та невдоволення серед мешканців смт.Ворохта.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, пояснення представника третьої особи, свідка ОСОБА_5, вивчивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Свідок - головний лікар Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Гірське повітря» ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що дійсно в адміністративних будівлях санаторію багато років проживають декілька сімей працівників санаторію, в тому числі і ОСОБА_2 Всі ці особи зареєстровані за займаними адресами. В санаторії є в наявності будинкова книга, в якій записані всі зареєстровані особи. З 2008 року приміщення в адміністративних будівлях рахуються нежитловими. Керівництво санаторію зверталось до МОЗ України з питанням про вирішення долі людей, які проживають в адміністративних будівлях. ОСОБА_2, та інші особи, які проживають кімнатах адміністративних будівель санаторію, створюють перешкоди у користуванні майном, оскільки відсутня можливість із-за цього розмістити відділи і структурні підрозділи санаторію належним чином. Із-за того, що в адміністративних будівлях санаторію по АДРЕСА_1 проживають працівники санаторію, в тому числі ОСОБА_2, не вистачає службових приміщень. Він, як керівник санаторію наполягає на поверненні кімнат у власність держави.

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.4), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5) та технічним паспортом на нежитлове приміщення (а.с.6-10) встановлено, що нежитлова будівля (адміністративний корпус) по АДРЕСА_1, Яремчанської міської ради належить державі в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров'я України, яке надано в оперативне управління державному закладу «Спеціальний (спеціалізований) санаторій «Гірське повітря» Міністерства охорони здоров'я України.

Згідно довідки №732 від 14.11.2017 року (а.с.35) ОСОБА_2 дійсно працює у Державному закладі «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Гірське повітря» на різних посадах з 01.08.1986 року по теперішній час.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету санаторію «Гірське повітря» від 23.02.2001 року (а.с.30-32) та витягу з вказаного протоколу (а.с.71), профспілковий комітет вирішив просити адміністрацію виділити квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2

Згідно рішення №19 виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради від 15.03.2001 року (а.с.70), виконком селищної ради вирішив затвердити виписку із протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету санаторію «Гірське повітря» про надання квартири АДРЕСА_3 О.П.

На підставі вищезазначеного рішення (а.с.70) ОСОБА_2 отримала ордер №1 на право зайняття квартири АДРЕСА_4 (а.с.28)., де і проживає з моменту отримання ордеру по теперішній час, що не оспорювалось в судовому засіданні сторонами.

Згідно довідки виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради №07-06/473 від 26.10.2017 року (а.с.18), копії паспорту НОМЕР_1 (а.с. 33-34) ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 28.03.2001 року.

Твердження представника позивача про те, що протокол засідання профспілкового комітету (а.с.30-32) не є належним і допустимим доказом у справі, що витяг із протоколу засідання профспілкового комітету (а.с.71) за змістом дещо не співпадає з самим протоколом, що не проводилось спільне засідання адміністрації та профспілкового комітету, суд не бере до уваги, оскільки на підставі вказаних документів виконавчий комітет Ворохтянської селищної ради 15.03.2001 року прийняв рішення №19 (а.с.70) та видав ОСОБА_2 ордер (а.с.28) які не були оскаржені у встановленому законом порядку, не скасовані, є діючими, та крім того повністю виконані, а саме ОСОБА_2 зареєстрована і проживає за вказаною адресою з моменту отримання ордеру по цей час.

Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_2 забезпечена іншим житлом, отримала квартиру разом із свою матір'ю, на думку суду нічим не підтверджено, не може бути взято судом до уваги та спростовується наданими доказами, а саме: рішенням виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради №9 від 08.02.2012 року (а.с.36-37), згідно якого вирішено видати ордери на квартири, в тому числі ОСОБА_4 (матері відповідачки); рішенням виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради №78 від 11.10.2011 року (а.с.38-39), згідно якого ОСОБА_4 (мати відповідачки) включена в список для отримання квартир; довідки №02-18/19 від 07.12.2017 року (а.с.53), згідно якої ОСОБА_4 зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_1 сама.

Відповідно до норм ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. При цьому порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 (а саме, в кімнатах за експлікаційними номерами: №39 площею 15,30 кв. м., №40 площею 13, 61 кв.м., №41 площею 13,53 кв. м.) цілком на законних підставах, а саме на підставі рішення та ордеру, виданих виконавчим комітетом Ворохтянської селищної ради. Суд не вважає проживання відповідачки у вказаній квартирі протиправним, оскільки вона у встановленому законом порядку отримала усі необхідні документи для проживання у вказаній квартирі. Суд не приймає пояснення представника позивача про те, що кімнати №,№ 39,40,41 не придатні для постійного проживання, є нежитловими приміщеннями, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 постійно проживає в цих кімнатах, користується ними, сплачує за комунальні послуги (а.с. 90) з березня 2001 року, тобто майже 16 років.

Крім того, твердження представника позивача, про те, що ОСОБА_2 створює перешкоди Державному закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Гірське повітря» в користуванні нежитловими приміщеннями, суд вважає безпідставними, оскільки представник позивача не пояснив суду, яким саме чином ОСОБА_2 створює вказані перешкоди та не надав ніяких доказів цього.

Дійсно, згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Однак в даному випадку суд вважає недоведеним сам факт створення перешкод власнику у користуванні та розпорядженні майном.

Також, суд не бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 про те, що із-за того, що в адміністративній будівлі санаторію по АДРЕСА_1 проживають працівники санаторію, в тому числі ОСОБА_2, не вистачає службових приміщень. І цю нестачу службових приміщень слід вирішувати за рахунок виселення працівників санаторію, які багато років проживають у вказаних приміщеннях.

При цьому суд керується ст.8 Конституції України, згідно якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права та відповідно до ст.129 Конституції України, згідно якої суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, ст.2 ЦПК України, згідно якої, судовий розгляд повинен бути перш за все справедливим,суд вважає, що не буде справедливим позбавити ОСОБА_2 права користування вищезазначеними кімнатами та зобов'язати її звільнити ці кімнати.

При вирішенні спору суд керується тим, що житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Задоволення потреби людини в житлі - дуже важливе соціальне завдання. Забезпеченість громадян житлом є одним з найконкретніших показників добробуту всього народу, що знайшло своє закріплення у ст.47 Конституції України, яка гарантує кожному право на житло.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Гірське повітря» до ОСОБА_2 про позбавлення права користування кімнатами відмовити у повному обсязі за необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст.391 ЦК України , ст.ст.8, 47, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 13, 18, 76, 78, 89, 95, 206, 229, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Гірське повітря» до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Ворохтянської селищної ради, про усунення перешкод в користуванні нежитловими приміщеннями шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування кімнатами за експлікаційними номерами: №39 площею 15,30 кв. м., №40 площею 13,61 кв.м., №41 площею 13,53 кв. м. нежитлової будівлі (адміністративного корпусу) АДРЕСА_1, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, про зобов'язання її звільнити вказані приміщення та про стягнення судових витрат відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 06.02.2018 року

Головуючий суддя: А. П. Іванов