Справа № 182/6082/17
Провадження № 2/0182/328/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.01.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступне.

21.01.1998 року помер його батько ОСОБА_2, який проживав у Нікополі, по вул.Лєрмонтова, 4. Після його смерті відкрилася спадщина на 8/25 частин домоволодіння № 4 по вул.Лєрмонтова в м.Нікополі (які складаються з: житлового будинку «А», загальною площею 51,0 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м; житлового будинку «Б», загальною площею 90,1 кв.м, житловою площею 45,6 кв.м; сараю «В», площею 21,2 кв.м; вбиральні «Г»; літньої кухні «Д», площею 22,6 кв.м; підвалу «Е»; гаража-підвалу «Ж», теплиці «Т»; споруджень № 1-5, І), які належали померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.01.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори (реєстраційний № 1-17), і яке було зареєстровано в КП НМБТІ 11.01.1993 року у реєстровій книзі 108 за реєстраційним № 49, що підтверджується зазначеним правовстановлюючим документом, технічним паспортом станом на 12.09.2017 року, дійсною вартістю 50 736,00 гривень, що підтверджується звітом про оцінку нерухомого майна від 05.10.2017 року. Спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_2 є він його син, інвалід по загальному захворюванню, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління й володіння майном, проживаючи фактично в домоволодінні на день смерті батька, і дотепер користуючись ним на протязі майже 20 років, будучи зареєстрованим за цією адресою. Він звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька у 2-у Нікопольську держнотконтору. Але у видачі правовстановлюючого документа нотаріус йому відмовив листом від 04.10.2017 року за № 2729/02-3 з посиланням на те, що при житті батько склав заповіт на ОСОБА_3 на все майно. Через це змушений звернутися до суду, тому що він про це тільки довідався, і ОСОБА_3, дійсно була зареєстрована по їх місцю проживання, але як квартирантка, періодично проживаючи в них. Вона вела такий спосіб життя, що незабаром померла, але хто її поховав, йому невідомо, такою інформацією він не володіє. ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини в держнотконтору не подавала, фактично відмовившись від спадщини на користь спадкоємця першої черги (ч.2 ст.1223, ст.1261 ЦК України). Він фактично проживає у своїй частині будинку, тому що він співвласник 17/25 частин зазначеного будинку, які належать йому на підставі свідоцтва на право приватної власності на домоволодіння від 05.03.1991 року, виданого йому на підставі рішення виконкому Нікопольської міської ради депутатів трудящих № 58 від 08.02.1991 року, зареєстрованого в КП НМБТІ в реєстровій книзі № 108-49, загальною вартістю 158 551,66 гривень, і вважає, що він прийняв спадщину. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,1000 га, яка належать йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю (серії ДП 560), виданого на підставі рішення Нікопольської міської ради народних депутатів № 404 від 21.06.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів держактів на право приватної власності на землю за № 560. Беручи до уваги, що оформити спадщину після смерті батька у нотаріуса не представляється можливим, частка батька в загальному домоволодінні, що дорівнює 8/25 частинам, залишилась відкритою, змушений звернутися до суду і просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 8/25 частин домоволодіння № 4 по вул.Лермонтова в м.Нікополі (яке складається із житлового будинку «А», загальною площею 51,0 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м; житлового будинку «Б», загальною площею 90,1 кв.м, житловою площею 45,6 кв.м; сараю «В», площею 21,2 кв.м; вбиральні «Г»; літньої кухні «Д», площею 22,6 кв.м; підвалу «Е»; гаража-підвалу «Ж», теплиці «Т»; споруджень № 1-5, І), які належать померлому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право па спадщину за законом від 04.01.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори (реєстраційний № 1-17), зареєстрованого в КП НМБТІ 11.01.1993 року у реєстровій книзі 108 за реєстраційний № 49, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 21.01.1998 року.

В судове засідання сторони не прибули, позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні, 21.01.1998 року помер батько позивача ОСОБА_2 (а.с.4, 17, 46), який проживав у Нікополі, по вул.Лєрмонтова, 4 (а.с.28 29-30). Після його смерті відкрилася спадщина на 8/25 частин домоволодіння № 4 по вул.Лєрмонтова в м.Нікополі (які складаються з: житлового будинку «А», загальною площею 51,0 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м; житлового будинку «Б», загальною площею 90,1 кв.м, житловою площею 45,6 кв.м; сараю «В», площею 21,2 кв.м; вбиральні «Г»; літньої кухні «Д», площею 22,6 кв.м; підвалу «Е»; гаража-підвалу «Ж», теплиці «Т»; споруджень № 1-5, І), які належали померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.01.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори (реєстраційний № 1-17), і яке було зареєстровано в КП НМБТІ 11.01.1993 року у реєстровій книзі 108 за реєстраційним № 49 (а.с.16, 19-23, 47, 65), дійсною вартістю 50 736,00 гривень (а.с.5-13). Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є його син позивач по справі, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління й володіння майном, проживаючи фактично в домоволодінні на день смерті батька (а.с.28), і дотепер користуючись ним протягом майже 20 років, будучи зареєстрованим за цією адресою. Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька у 2-у Нікопольську держнотконтору (а.с.55). Однак, у видачі правовстановлюючого документа нотаріус позивачу відмовив (а.с.32), посилаючись на заповіт, складений спадкодавцем на ОСОБА_3 (а.с.56-57). ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін в держнотконтору не подавала (а.с.49-67). Згідно відповіді начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 45/14.26-14 від 10.01.2018 року, ОСОБА_3 померла 29.03.2006 року, а/з про смерть № 631 (а.с.70-71). Після її смерті спадкова справа не відкривалась (а.с.73-75). Позивач фактично проживає у своїй частині будинку, оскільки є співвласником 17/25 частин спірного будинку (а.с.15, 19-23, 47). Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,1000 га, яка належать позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю (серії ДП 560), виданого на підставі рішення Нікопольської міської ради народних депутатів № 404 від 21.06.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів держактів на право приватної власності на землю за № 560 (а.с.27).

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 8/25 частин домоволодіння № 4 по вул.Лермонтова в м.Нікополі (яке складається із житлового будинку «А», загальною площею 51,0 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м; житлового будинку «Б», загальною площею 90,1 кв.м, житловою площею 45,6 кв.м; сараю «В», площею 21,2 кв.м; вбиральні «Г»; літньої кухні «Д», площею 22,6 кв.м; підвалу «Е»; гаража-підвалу «Ж», теплиці «Т»; споруджень № 1-5, І), які належать померлому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.01.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори (реєстраційний № 1-17), зареєстрованого в КП НМБТІ 11.01.1993 року у реєстровій книзі 108 за реєстраційний № 49, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 21.01.1998 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_4