Справа № 748/1554/17 Провадження № 22-ц/795/115/2018 Головуючий у I інстанції - Майборода С. М. Доповідач - Страшний М. М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Страшного М.М.

суддів - Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.,

при секретарі - Герасименко Ю.О.

З участю - позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду від 13 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення сервітуту, зобов'язання усунути перешкоди шляхом знесення паркану,

третя особа - Терехівська сільська рада Чернігівського району,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2107 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити їй особистий постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу земельною ділянкою, що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_5 та розташована за адресою АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача усунути перешкоди шляхом знесення паркану, який перешкоджає вільно користуватися колодязем щодо забору води для власного користування та обслуговування колодязя. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що спірний колодязь був збудований її батьком і розташований він був на землях загального користування, проте після приватизації земельної ділянки відповідачем, частина земельної ділянки, на якій розташований колодязь, перейшла у власність відповідача, яка перегородила колодязь, створивши перешкоди у користування ним.

Рішенням Чернігівського районного суду від 13 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що судом залишено поза увагою ст. 13 Конституції України, згідно з якою водні та інші природні ресурси є об'єктами права власності народу. Факт перешкоджання позивачу у користування колодязем підтверджується висновками відділів поліції, листом державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області. Колодязь був побудований батьком позивача, знаходився на землях сільської ради, але на її балансі не перебував. Позивач вважає, що, оскільки домовленість зі відповідачем не досягнута, то їй може бути встановлено земельний сервітут.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач безперешкодно користується частиною колодязя, який не перебуває у власності жодної із сторін, та не зазначила, яким чином вона має намір отримати право проходу земельною ділянкою відповідача.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,3000 га, розташованої по АДРЕСА_1 Чернігівського району, що підтверджується відповідним державним актом на право власності на земельну ділянку. Відповідачу ОСОБА_5 згідно рішення Терехівської сільської ради від 14.01.2014 року було передано у власність земельну ділянку площею 0,0269 га по АДРЕСА_1. Тобто сторони по справі є суміжними землевласниками.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні колодязем, який розташований її (відповідача) земельній ділянці, тому просила усунути перешкоди шляхом встановлення особистого постійного безоплатного земельного сервітуту на право проходу земельною ділянкою відповідача, та шляхом знесення паркану.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем на час розгляду справи не було надано суду належних та допустимих доказів, вона є власником чи користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1, що позивачем не зазначено, яким саме чином вона бажає отримати право проходу земельною ділянкою.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачу ОСОБА_2 згідно приписів п.3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України її право заявити клопотання про призначення експертизи щодо визначення меж земельного сервітуту. Проте від призначення експертизи ОСОБА_2 категорично відмовилась.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 89 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду від 13 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складання в повному обсязі.

Повний текст складено 25.01.2018

Головуючий:Судді: