Провадження № 2/331/83/2018
Справа № 331/4722/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі :

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району , про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа: відділ по Олександрівському району служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнення судових витрат.

В обґрунтування заявленої вимоги зазначено, що з 21 червня 2014 року вона знаходилася у шлюбі з ОСОБА_2, 1986 р.н., який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 162.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4.

Спільне життя з ОСОБА_2 у неї не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, а тому шлюб було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року.

Одночасно, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1228,00 грн. щомісячно, починаючи з 19 вересня 2016 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття; стягнуто з ОСОБА_5 на її користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 19.09.2016р. і до досягнення ОСОБА_4 трьох років.

З метою виконання зазначеного рішення суду нею були отримані відповідні виконавчі листи та пред"явлені до Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя для примусового виконання, за якими постановами державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя відкрито виконавчі провадження № 52846089, № 52846134 та 52846046.

ОСОБА_2 аліменти на утримання сина та на її утримання не сплачує та за виконавчими провадженнями має заборгованість по сплаті аліментів, зокрема:

- по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1228,00 грн. щомісячно, відповідно довідки-розрахунку державного виконавця Луць А.Ю. станом на 02.06.2017р. наявна заборгованість в розмірі 11052,00 грн.;

- по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно, відповідно довідки-розрахунку державного виконавця Луць А.Ю. станом на 02.06.2017р. наявна заборгованість в розмірі 4500,00 грн.

Після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання сина їй жодного разу не надавав, не піклувався про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з сином та не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та духовних цінностей.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_2 вона вимушена самостійно займатися вихованням сина та тягар утримання сина повністю покладено на неї.

Наведені обставини у своїй сукупності слугували підставою для її звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 02 серпня 2017 року було відкрито провадження у справі. (а.с. 24)

Ухвалою суду від 14 серпня 2017 року залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ по Олександрівському району служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якості належної третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, замість неналежної - відділ по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. (а.с. 30-31)

Ухвалою суду від 07 грудня 2017 року зобов»язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району підготувати та надати суду в наступне судове засідання, призначене на 18 січня 2018 р. ( 15.15 год.) письмовий висновок щодо розв»язання спору по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району , про позбавлення батьківських прав. (а.с. 56)

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та доведеність. Факт сплати ОСОБА_2 аліментів підтвердила, як і підтвердила той факт, що після звернення нею до суду із цим позовом ОСОБА_2 став приймати участь у вихованні сина, але не впевнена, що така поведінка відповідача буде тривати і надалі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що він бажає спілкуватися з сином, приймати участь у його фізичному та духовному розвитку, утримувати його. Також зазначив, що у нього були певні матеріальні проблеми та він перебував у скрутному матеріальному становищі, а тому не мав можливості належним чином утримувати сина. Наразі він офіційно працевлаштований, має регулярний заробіток та приймає всі заходи щодо сплати аліментів на утримання сина та його матеріального забезпечення.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що позиція органу опіки та піклування по справі викладена у висновку, відповідно до якого орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району вважає неможливим позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 (а.с.65-66).

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 знає з 1994 року та перебуває з нею у дружніх стосунках, вони є сусідами. Відповідача ОСОБА_2 також знає досить тривалий час, в останнє бачив його рік тому. Йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були одружені, жили добре, проте у 2016 році їх шлюб було розірвано. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що ОСОБА_2 до сина не приходить, аліментів на утримання сина не платить.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 знає давно, перебуває з нею у дружніх стосунках, оскільки вони є сусідами. Відповідача ОСОБА_2 знає з того, часу як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися, відносин з ним не підтримує. По сусідські його родина та родина ОСОБА_1 часто бувають у друг-друга у гостях. ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 бачив десь 2 рази, в останнє бачив його ще у 2016 році. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що ОСОБА_2 до сина не приходить, аліментів на утримання сина не платить.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача та представника третьої особи, допитаних в ході судового засідання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, взявши до уваги надані сторонами докази, приходить до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що з 21 червня 2014 року ОСОБА_1, 1991 р.н. знаходилася у шлюбі з ОСОБА_2, 1986 р.н., який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 162.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_4. (а.с. 8).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року позовна заява ОСОБА_1 задоволена частково. Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 21 червня 2014 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 162 - розірвано. Після розірвання шлюбу громадянці ОСОБА_1 залишено шлюбне прізвище «Сіпакова». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 уродженця м. Запоріжжя, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі 1 228,00 грн. кожного місяця, починаючи з 19.09.2016 р., до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 уродженця м. Запоріжжя, на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. кожного місяця, починаючи з 19.09.2016 р., до досягнення ОСОБА_4 трьох років. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. В решті позовних вимог відмовлено. (а.с. 19-20)

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_1 підставою позову зазначала ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків.

Згідно висновку Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 17.01.2018 року № 2789/05-05/01, комісія дійшла висновку щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина. (а.с. 65-66)

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (з подальшими змінами) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України, Конвенції про права дитини, позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише в тому разі, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При цьому поняття ухилення від виконання обов'язку та невиконання обов'язку не є тотожними, а тому лише тоді можливо стверджувати про ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, коли батько мав реальну юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, але не здійснював їх з своєї вини.

Відповідно до частин 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини.

Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав.

Суд вважає, що для правильного врахування інтересів дитини у справі, що розглядається слід виходити із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно з положеннями ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

ОСОБА_1 свій позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що батько ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Проте, доказів встановлення вказаних обставин, зокрема, щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків, які б підтверджувалися належними та допустимими доказами, матеріали справи на момент ухвалення рішення не містять, оскільки надані до позовної заяви довідка-розрахунок державного виконавця Луць А.Ю., що станом на 02.06.2017р. у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина в розмірі 11052,00 грн., та довідка-розрахунок державного виконавця Луць А.Ю., що станом на 02.06.2017р. у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів на її утримання в розмірі 4500,00 грн., є неактуальними та спростовані поясненнями позивача та відповідача, кожного в окремості, наданими в судовому засіданні.

Таким чином, висновок суду в першу чергу повинен відповідати інтересам дитини та нормам як національного, так і міжнародного законодавства і узгоджуватися з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".

При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції.

Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Звертаючись до суду в інтересах малолітньої дитини про позбавлення батьківських прав його батька, ОСОБА_1 не надала переконливих та зважених аргументів, які б підкріплювали, що позбавлення батька батьківських прав буде діяти на захист інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Суд, аналізуючи зазначені норми Сімейного кодексу України, міжнародного законодавства, яке узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, взявши до уваги сукупність досліджених в суді доказів, висновки компетентного органу щодо не можливості позбавлення батьківських прав та з метою захисту прав та інтересів дітей, вважає позов ОСОБА_1 таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст.. 164-166 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), третя особа : орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. № 26), про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Повний текст судового рішення складено 26 січня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

18.01.2018