АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22ц-/796/4776/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року м. Київ

справа № 2608/17739/12

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

за участю секретаря судового засідання Шебуєва Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, яка подана представником Савчак Ярославом Олеговичем,

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року, постановлену у складі судді Величко Т.О. в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва,

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа та заміну сторони стягувача у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

встановив:

У грудні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа та заміну сторони стягувача у справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що 19 квітня 2013 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором. 27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора згідно зі ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового кредитора.

Вказує, що виконавчий лист був отриманий ПАТ «Кредитпромбанк» та не був переданий ПАТ «Дельта Банк» згідно з актом приймання-передачі документів, у зв'язку з чим виконавчий лист вважається втраченим. ПАТ «Кредитпромбанк» про дані виконавчі листи не повідомив ПАТ «Дельта Банк». Тому заявник, вказавши причини не отримання та пропущення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, вважає їх поважними, а строк - таким, що підлягає поновленню.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року заяву було задоволено частково, замінено сторону виконавчого провадження та поновлено строк для пред'явлення виконавчого листа, в іншій частині заяви відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4, скасовано ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ПАТ «Дельта Банк» - Савчак Я.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказував, що активи ПАТ «Кредитпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» було передано 27 вересня 2013 року, а рішення по цій справі ухвалено 19 квітня 2013 року. В ході внутрішньобанківської перевірки ПАТ «Дельта Банк» було встановлено, що за кредитним договором № 37/30/07-СС від 29 листопада 2007 року ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, на підставі чого складено довідку, яка посвідчена Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», згідно з яким з 2 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу.

Відповідно до змісту витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року, ПАТ «Кредитпромбанк» не повідомив ПАТ «Дельта Банк» про наявність рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2013 року. Крім того, на підтвердження факту переходу прав вимоги від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» суду було надано копію договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року та витяг з додатку до цього договору, завірені належним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 посилається на те, що ПАТ «Дельта Банк» мав можливість звернутись до суду з заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу ще починаючи з 28 вересня 2013 року, а також мав змогу пред'явити виконавчий лист до виконання ще з 28 вересня 2013 року. Натомість без обґрунтування причин ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду лише 14 грудня 2016 року. Таким чином, заявник не вчиняв жодних дій, направлених на це протягом 4 років. Єдиною підставою, на яку посилається ПАТ «Дельта Банк» як на підставу для поновлення строку є непередача ПАТ «Дельта Банк» виконавчого листа від ПАТ «Кредитпромбанк», проте вказані підстави не є поважними, оскільки заявником не наведено доказів жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, отримання виконавчого листа.

Вважає, що відсутність оригіналу виконавчого документа процесуально унеможливлює поновлення строку для його пред'явлення до виконання. Заявник на дату подачі заяви не мав оригіналу виконавчого документа, а тому поновлення строку для його пред'явлення до виконання є неможливим. Стягувач ПАТ «Дельта Банк» звертаючись до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання виконавчого документа посилався на те, що виконавчий лист втрачений, проте не навів суду жодних доказів його втрати. Матеріали цивільної справи не містять доказів отримання представником ПАТ "Кредитпромбанк" виконавчихлистів.

Крім того, матеріали заяви не містять доказів на підтвердження переходу права вимоги від ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» по кредитному договору № 37/30/07- СС. Таким доказом відповідно до п. 2.3 Договору повинен бути акт приймання-передачі прав вимоги, підписаний ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк».

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа та заміну сторони стягувача представник ПАТ «Дельта банк» звернувся 14 грудня 2016 року.

Станом на час подання вказаної заяви зазначені процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, були врегульовані нормами ст. 370, 371, 378 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Відповідно до ч.1 ст.371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Частиною 1 ст. 378 ЦПК України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону №2147 - VIIIвід 03.10.2017 року, що набув чинності з 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України ( в редакції Закону №2147 - VIII від 03.10.2017 року), у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України, уразі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відмовляючи у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції оскаржуваній ухвалі від 29 березня 2018 року виходив з того, що заявник не надав суду жодного належного та достатнього доказу втрати отриманого оригіналу виконавчого документа, не надав доказів того, що рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист - не виконано; не доведено, що не проведено стягнення з боржника за виконавчим листом. При цьому стягувач не зазначає поважної причини пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання та не надає відповідно доказів, в результаті яких він не звертався до суду з відповідною заявою протягом 10 років, банк не вчинив жодної дії, яка б свідчила, що інтереси банку порушено втратою виконавчого листа.

Проте колегія суддів вважає зазначені висновки необґрунтованими і такими, що не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2013 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» та стягнуто на користь ПАТ «Кредитпромбанк» солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 37/30/07-СС в розмірі 4 847 946 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 3219 грн., а всього в розмірі 4 851 165 грн. 02 коп. ( а.с. 223-226, том 1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року було залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 липня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_4 була відхилена, а заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2013 року - залишено без змін ( а.с. 13-18, том 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2013 року була залишена без задоволення заява відповідача ОСОБА_6, подана ним 01 серпня 2013 року, про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2014 року була відхилена апеляційна скарга ОСОБА_6, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2013 року - залишено без змін ( а.с. 58-59, том 3).

14 квітня 2014 року до суду із заявою про перегляд заочного рішення звернулась відповідач ОСОБА_5

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року була залишена без задоволення заява відповідача ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 було відхилено, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2013 року - залишено без змін.

З викладеного вбачається, що зазначене рішення суду першої інстанції набуло законної сили 05 листопада 2014 року, отже, лише після вказаної дати міг бути виданий виконавчий лист стягувачу - ПАТ «Кредитпромбанк», а тому посилання суду першої інстанції про бездіяльність ПАТ «Дельта Банк» щодо звернення вказаного рішення до виконання протягом 10 років - не ґрунтуються на матеріалах справи та є безпідставними.

Процесуальний порядок правонаступництва визначений ст. 54 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, законодавець визначає нового кредитора, як правонаступника, на підставі прав та зобов'язань, набутих від первісного кредитора відповідно до здійсненого правочину, відступлених прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із норм ч.1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припиненняюридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації ) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї з сторін виконавець за заявою сторони, а також сама заінтересована особа мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Частиною 5 ст. 442 ЦПК України визначено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514, ч.3 ст. 656 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України. Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим № 2466, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 76-78 , том 4).

Згідно з витягом з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №37/30/07-СС укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 29.11.2007 року (а.с. 79, том 4).

Згідно з п.2.3 договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року, права вимоги переходять від продавця до покупця ( відступлення) та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги.

Відповідно до акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року, підписаного головою правління ПАТ «Кредитпромбанк» та Головою Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» , згідно з п.2.3 договору, продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, зазначені в додатку до цього акту (який є невід'ємною частиною), що посвідчує факт здійснення відступлення ( а.с. 229, том 4).

Таким чином, в результаті укладення договору купівлі-продажу права вимоги від 27 вересня 2013 року, кредитором у зобов'язанні по кредитному договору № 37/30/07-СС, стало ПАТ «Дельта Банк», яке згідно з умовами договору набуло права вимагати замість первісного кредитора належного виконання боржником зобов'язань в межах переданого ним права вимоги. Отже, заява ПАТ «Дельта Банк» у цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 грудня 2014 року представник ПАТ «Кредитпромбанк» звернувся до суду із заявою про видачу виконавчих листів (а.с. 257-258, том 1).

Відповідно до ст. 368 ЦПК України ( в редакції на час подання заяви стягувачем) за кожним судом рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалене на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Відповідно до п. 29.34 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 173 від 17 грудня 2013 року, виконавчі листи реєструються в журналі обліку виконавчих документів, виданих судом. У разі особистої явки стягувача виконавчий лист видається йому під підпис, в іншому випадку виконавчий лист разом із супровідним листом надсилається стягувачу рекомендованим поштовим відправленням. Повернутий без вручення стягувачу виконавчий лист разом із конвертом приєднується до справи. У разі повторного звернення стягувача до суду йому видається виконавчий лист.

Однак матеріали справи не містять доказів отримання виконавчих листів представником ПАТ «Кредитпромбанк». Також в матеріалах справі відсутні дані про належне виконання судом першої інстанції вимог п. 29.34 Інструкції з діловодства щодо надіслання виконавчих листів стягувачу рекомендованим поштовим відправленням.

Враховуючи, що суд має право видати дублікат виконавчого листа лише у разі втрати його оригіналу, проте оригінал виконавчого листа у даній справі стягувачем отриманий не був, тому підстав для видачі дублікату виконавчого листа не вбачається.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції Закону станом на час набуття рішенням суду у даній справі законної сили), виконавчий документ може бути пред'явлено до виконання протягом одного року. Строк для пред'явлення виконавчих документів для виконання судових рішень встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Таким чином, строк для пред'явлення до виконання виконавчих листів за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2013 року, слід обчислювати з наступного дня після набуття рішенням законної сили, тобто з 06 листопада 2014 року.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, що набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 вказаного Закону, стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Зі змісту заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання та доводів апеляційної скарги вбачається, що поважними причинами пропуску такого строку заявник вважає непередачу йому первісним кредитором виконавчих листів при укладенні договору купівлі-продажу прав вимоги, неповідомлення про наявність рішення суду про стягнення заборгованості, а також введення в банку тимчасової адміністрації, а в подальшому з жовтня 2015 року - початку процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», що унеможливило своєчасне звернення до суду з відповідною заявою.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки станом на час укладення договору купівлі-продажу прав вимоги 27 вересня 2013 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2013 року не набуло законної сили, відтак у ПАТ «Кредитпромбанк» були відсутні підстави для отримання виконавчих листів та передання їх ПАТ «Дельта Банк». Право на отримання виконавчих листів стягувач набув лише після постановлення ухвали Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року, проте доказів виконання судом заяви представника ПАТ «Кредитпромбанк» від 22 грудня 2014 року про видачу виконавчих листів матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги заперечення представника відповідача ОСОБА_4 про відсутність поважних причин для поновлення строку на пред'явлення виконавчих листів до виконання з огляду на тривале (4 роки) не вчинення дій ПАТ «Дельта Банк» щодо пред'явлення виконавчих листів до виконання, оскільки такі заперечення спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до категорії неплатоспроможних» у ПАТ «Дельта банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року. Рішенням від 20 лютого 2017 року строк процедури ліквідації продовжено до 04 жовтня 2019 року ( а.с. 84-88, том 4).

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. від 03 березня 2015 року були скасовані довіреності, видані ПАТ «Дельта Банк» на представництво та/або вчинення правочинів.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку та вжити передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Згідно з довідкою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. від 06.02.2018 року, що була видана на запит суду першої інстанції, під час здійснення працівниками ПАТ «Дельта банк» інвентаризації виявилось, що ПАТ «Кредитпромбанк» не повідомив ПАТ «Дельта Банк» про наявність рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2013 року по справі № 2608/17739/12. ( а.с. 188, том 4).

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про ознайомлення з матеріалами даної справи представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся 09 грудня 2016 року, а з заявою про поновлення пропущеного строку для представлення виконавчого листа до виконання - 16 грудня 2016 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також особливості функціонування банківської установи у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації та початком процедури ліквідації, колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання з боку ПАТ «Дельта Банк» слід визнати поважними, а тому заява в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні по справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова судового розгляду. Виконання судового рішення є обов'язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинно відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Конституцією України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України (ст. 124 ч. 5 в редакції, що була чинною до 30.09.2016 року). Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, яка є чинною з 30.09.2016 року, судове рішення є обов'язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Отже, відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.

Враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції, яка містить необґрунтовані висновки, що не відповідають обставинам справи, перешкоджає реалізації гарантованого Конституцією України права ПАТ «Дельта банк» на виконання судового рішення, що набуло законної сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони стягувача та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки матеріалами справи доведено, що ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк» у правовідносинах за кредитним договором № 37/30/07-СС від 29 листопада 2007 року, за договором купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року, та з причин, які визнаються колегією суддів поважними, правонаступник не пред'явив виконавчі листи до виконання.

У задоволенні заяви в частині видачі дублікату виконавчого листа слід відмовити, оскільки стягувачем у даній справі станом на момент звернення до суду із заявою ПАТ «Дельта Банк» (грудень 2016 року) не було отримано оригіналу виконавчого листа.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи «Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року - скасувати та постановити нове судове рішення:

Заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікату виконавчих листів та поновлення строку на пред'явлення виконавчих документів до виконання у справі № 2/759/991/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Замінити сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2013 року у справі № 2/759/991/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором: Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» його правонаступником - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Поновити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» строк для пред'явлення до виконання виконавчих листів за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2013 року у справі у справі № 2/759/991/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині заяви - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.