Справа № 368/1304/17
Провадження № 2/368/58/18
Рішення

Іменем України

"12" січня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий: суддя Закаблук О.В.

При секретарі: Широкоступ К.М.

З участю учасників цивільного процесу:

Позивач: ОСОБА_1

Представник позивача: ОСОБА_2

Представник третьої особи: Дегтяренко Л.І.

Відповідач: ОСОБА_4

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в порядку позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім»ї Кагарлицької районної державної адміністрації в Київській області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд, -

В С Т А Н О В И В :

22.09.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім»ї Кагарлицької районної державної адміністрації в Київській області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

- визначити місцем проживання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кагарлик Київської області, місцем проживання його батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

22.09.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної цивільної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

12.10.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання.

В судовому засіданні, яке відбулося 12.01.2018 року, позивач ОСОБА_1 позов підтримав, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в прохальній частині позовної заяви.

В судовому засіданні, яке відбулося 12.01.2018 року, представник позивача, - ОСОБА_2 позов підтримала, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви.

В судовому засіданні, яке відбулося 12.01.2018 року, представник третьої особи на стороні позивача, органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім»ї Кагарлицької районної державної адміністрації в Київській області, - Дегтяренко Л.І., позов підтримала, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені у висновку органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дитини з один із батьків.

В судовому засіданні, яке відбулося 12.01.2018 року, відповідачка ОСОБА_4 позов визнала, їй судом ро»яснено в судовому засіданні процесуальні наслідки визнання позову, ячкі їй зрозумілі.

В судовому засіданні, яке відбулося 12.01.2018 року, свідок ОСОБА_7 надала наступні показання.

Вона є дружиною рідного брата позивача. На даний час вона з своєю сім»єю проживає в одному житловому будинку спільно з позивачем та його неповнолітнім сином за адресою: АДРЕСА_1.

Неповнолітня дитина, - ОСОБА_5, починаючи з 2014 року постійно проживає з батьком, позивачем по справі, відповідачка по справі, - ОСОБА_4, мати дитини, за весь час 2 рази лише приїздила до дитини, в дні народження до дитини не приїздила.

Участь у вихованні дитини приймає в основному його батько, допомагають йому в цьому його мати, та вона.

ОСОБА_5 ніколи не згадує про маму, відповідно, не висловлює намір поїахати до мами.

Коли відповідачка телефонує до позивача, та просить дати трубку, ОСОБА_5 з мамою спілкується швидко, не бажаючи довго з нею спілкуватися.

Мати дитини коштів на утримання дитини не надає, не робить того, що повинна робити звичайна мама.

Бувають такі випадки, що ОСОБА_5 називає її мамою.

Долею дитини цікавиться лише рідна сестра відповідачки, - ОСОБА_8, яка приїздить до дитини, забирає її, купує ОСОБА_5 речі, - одяг, продукти харчування.

В судовому засіданні, яке відбулося 12.01.2018 року, свідок ОСОБА_8 дала наступні показання.

Є рідною тіткою відповідачки, - ОСОБА_4

Вона не розуміє, чому позивач та відповідачка припинили підтримувати сімейне життя, але переживає за долю дитини, - ОСОБА_5.

На даний час вона проживає в селищі Клавідєве Бородянського району Київської області.

Після того, як позивач та відповідачка припинили проживати однією сім»єю, та дитина почала проживати в позивача, вона майже кожен місяць приїздила до ОСОБА_5, купувала йому одяг, продукти харчування.

Відповідачка на її думку не може цього робити, так як у неї немає можливості цього робити, так як у неї немає коштів.

Не підтримує ні одну із сторін по справі, бажає лише, щоб суд прийняв справедливе, помірковане рішення, яке б відповідало б інтересам дитини.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, - сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по даній справі є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець село Іванівка Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, який видано 04 лютого 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: 09242, АДРЕСА_1.

Відповідачкою по даній справі є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженка село Загальці Бородянського району Київської області, громадянка України, реєстраційний номер облікової платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3,

Дитина, відносно якої вирішується питання щодо визначення її місце проживання, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженець місто Кагарлик Київської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, яке видане (повторно) 15 лютого 2017 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів Цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, який постійно проживає за адресою: 09242, АДРЕСА_1.

Обставини справи.

01 жовтня 2011 року позивач по справі, - ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачкою, - ОСОБА_4

Даний факт підвтерджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4, ( а.с., 6), яке видане 01 жовтня 2001 року виконкомом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець село Іванівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженка село Загальці Бородянського району Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 01 жовтня 2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 01 жовтня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 02.

Прізвище після реєстрації шлюбу:

Чоловіка - ОСОБА_1.

Дружини - ОСОБА_4.

Від спільного шлюбу сторони по справі мають малолітню дитину, - ОСОБА_5, 2011 року народження.

Даний факт підвтерджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, ( а.с., 8), яке видане (повторно) 15 лютого 2017 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що 14 грудня 2011 року складено відповідний актовий запис за № 6.

В графі «Батьки» зазначені:

Батько - ОСОБА_1, - позивач по справі.

Мати - ОСОБА_4, - відповідачка по справі.

Проте, подальше спільне подружнє життя у сторін не склалося, а тому 31 серпня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Даний факт підтверджується рішенням Кагарлицького районного суду від 31 серпня 2015 року у цивільній справі № 368/1518/15 - ц, ( а.с., 7), за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Згідно резолютивної частини вищевказаного рішення суду:

- позов задоволено;

- шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зареєстрований Горохуватською сільською радою Кагарлицького району Київської області 01.10.2011 року, а.з. № 02 - розірвано;

Прізвище ОСОБА_4 залишено «ОСОБА_4».

Вищевказане рішення набрало законної сили 22.09.2015 року.

Проте, згідно як мотивувальної, так і резолютивної частини вищевказаного рішення суду питання про визначення місця проживання дитини судом не вирішено, що і є предметом спору по даній цивільній справі.

Як встановлено судом в судовому засіданні, починаючи з осені 2014 року, неповнолітня дитина, - ОСОБА_5, постійно проживає з батьком, мати, - відповідачка по справі, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, практично участі у вихованні дитини не приймає.

Дані факти встановлені судом в судовому засіданні на підставі ст. 82 ЦПК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 не заперечувала того факту, що дитина з 2014 року постійно проживає з батьком, - позивачем по справі, не заперечувала також фактів, що не надає коштів позивачу на утримання дитини, не заперечує того факту, що рідко відвідує свого сина, не заперечує того факту, що вона ні разу не навідала дошкільний дитячий заклад, який відвідує її дитина, не заперечує того факту, що практично не купувала дитині одяг, практично не купувала продукти харчування, за вийнятком окремих випадків, - декілька раз купувала фрукти, купувала деяку одежу, - штани, колготки.

Обставини справи, які встановлені судом в судовому засіданні, та які характеризують особу позивача ОСОБА_1:

- згідно характеристики, яка видана виконкомом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, ( а.с., 10), гр. ОСОБА_1 по місцю проживання характеризується позитивно.

Проживає в с. Іванівка Кагарлицького району Київської області.

Проживає із своїм сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9. З дружиною розлучений. Дитина знаходиться на його утриманні. Сина виховує сам.

В даний час працює кочегаром в Горохуватській сільській школі. З боку керівництва скарг до сільської ради не надходило. Спиртними напоями не зловживає. У виконкомі Горохуватської сільської ради компроментуючих матеріалів на ОСОБА_1 немає.

- згідно характеристики, яка видана директором Горохуватської загальноосвітньої школи І - ІІ ступенів, ( а.с., 12), гр. ОСОБА_1 по місцю роботи характеризується позитивно.

Працює на посаді сезонного машиніста котлів у Горохуватській загальноосвітній школі І - ІІ ступенів з 24.10.2016 року. Перед призначенням на посаду пройшов відповідне медичне обстеження за результатами якого був допущений до роботи.

За час роботи проявив себе як дисциплінований, сумлінний та відповідальний працівник. Добросовісно відноситься дол виконання своїх посадових обов»язків, дотримується правилд внутршього трудового розпорядку та посадової інструкції машиніста котлів. Має спокійний, доброзичливий характер, користується повагою серед працівників школи, не конфліктний, не вживає алкоголю та наркотичних речовин.

- згідно довідки - характеристики, яка видана ДНЗ «Лілея», ( а.с., 13), дитина, - ОСОБА_5 відвідує ДНЗ «Лілея» з березня 2015 року по даний час, його вихованням займався тато.

- згідно довідки про склад сім»ї, яка видана виконавчим комітетом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, ( а.с., 17), сім»я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає по АДРЕСА_1, складається з таких осіб:

- син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9;

- мати - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_14.

- згідно довідок, які видані відділом освіти Кагарлицької районної державної адміністрації, позивач ОСОБА_1 отримав наступні заробітну плату, - з листопада 2016 року по квітень 2017 року, - 14815,73 грн., з жовтня 2017 року по грудень 2017 року - 8726,67 грн.

Обставини справи, які встановлені судом в судовому засіданні, та які характеризують особу відповідачки ОСОБА_4:

- згідно довідки - характеристики, яка видана виконавчим комітетом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, ( а.с., 9), ОСОБА_4 проживала з 2009 рік по 2014 рік в селі Іванівка Кагарлицького району Київської області. Була одружена з ОСОБА_1, жителем АДРЕСА_1.

В даний час проживає в с. Михайлівська - Рубежівка Київської області. За адресою проживання дитини мама не проживає та не приймає постійної участі у вихованні дитини. Матеріальної допомоги не надає. Дитина знаходиться на утриманні батька, - ОСОБА_1

- згідно довідки, яка видана виконавчим комітетом Михайлівсько - Рубежівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, ( а.с., 40), дійсно з 2015 року без реєстрації на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради проживає гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_4. На місце обстеження умов проживання гр. ОСОБА_4 виїжджала комісія в складі: ОСОБА_12 - секретар, депутат сільської ради, ОСОБА_13 - керуюча справами виконавчого комітету, ОСОБА_14 - інспектор з благоустрою, склали Акт обстеження житлових умов гр. ОСОБА_4 (додається), виявили, що гр. ОСОБА_4 останні шість місяців не працювала, та не мала доходів, на даний час вагітна.

- згідно довідки - характеристики, яка видана виконавчим комітетом Загальцівської сільської ради Бородянського району Київської області, ( а.с., 44), компроментуючих матеріалів відносно гр. ОСОБА_4 до виконкому Загальцівської сільської ради не надходило. Письмових скарг та заяв від жителів с. Загальці відносно гр. ОСОБА_4 не зареєстровано.

- згідно довідки - характеристики, яка видана виконавчим комітетом Михайлівсько - Рубежівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, ( а.с., 45), гр. ОСОБА_4 на даний час проживає в цивільному шлюбі з гр. ОСОБА_15, жителем село Михайлівка - Рубежівка.

Компроментуючі матеріали до виконкому сільської ради на гр. ОСОБА_4 не надходили.

- згідно довідки, яка видана виконавчим комітетом Загальцівської сільської ради Бородянського району Київської області, ( а.с., 47), гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 року дійсно зареєстрована в АДРЕСА_2, зі слів матері та сестри проживає в селищі Рубежівка Бородянського району Київської області.

- згідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_5, яке видане 14 квітня 2017 року виконавчим комітетом Михайлівсько - Рубежівської сільської ради Києво - Святошинського району, ( а.с., 55), відповідачка ОСОБА_4 має малолітню дитину, - ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_19, уродженку село Михайлівка Рубежівка Києво - Святошинського району Київської області, актовий запис про народження № 11.

- згідно довідки, яка видана Києво - Світошинським УПСЗН, ( а.с., 57), відповідачка ОСОБА_4 за період з червня 2017 року по листопад 2017 року отримала державну допомогу на утримання малолітньої дитини в розмірі 5160 грн.

Побутові умови, які мають сторони, що були враховані при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Побутові умови для проживання, які може забезпечити позивач ОСОБА_1.

- згідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім»ї ОСОБА_1 від 23 лютого 2017 року, ( а.с., 18,), сім»я ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1.

Комісія у складі Директора Горохуватського сільського центру соціальних служб для сім»ї дітей та молоді Халаберди С.В., депутата Горохуватеької сільської ради Спасіби Т.Д. та сільського голови Бабича Г.І. провела обстеження матеріально-побутових умов сім»ї ОСОБА_1.

В ході якого було виявлено наступне:

Сім»я:складається з 2 чоловік

Мати (ПЛ.П.. рік народження .місце роботи) -

Батько ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 працює Горохуватська ЗОш кочегаром.

Діти 1. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9

Сім»я проживає в будинку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_14, баби дитини, пенсіонерки.

Разом з сім»єю в будинку проживають :

ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_25

ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_26

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_27

ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_28

ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_29

ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_30

ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_31

ОСОБА_26 ІНФОРМАЦІЯ_32

ОСОБА_27 ІНФОРМАЦІЯ_33

ОСОБА_28 ІНФОРМАЦІЯ_34

Мають жи тлове приміщення загальною площею 75 кв.м.а жи тловою площею 60 кв.м.

Санітарний стан житлового приміщення: Приміщення потребує косметичного ремонту, але санітарно-гігієнічні норми дотримуються.

Наявність куточка для дитини, одяг, взуття, постільних речей, іграшок, книг: є дитяче ліжечко, дитячі іграшки, одяг, взуття, є постільні речі.

Взаємовідносини в сім»ї (якщо неблагополучии вказати причини) Взаємовідносини в сім»ї доброзичливі.

Характеристика батьків (чи займаються вихованням дітей, чи є контроль за їх поведінкою,спосіб життя батьків,) Батько займається вихованням дитини, хлопчика водять до дитячого садочка.

Відносини з дітьми ( чи є проблеми у вихованні ) Відносини батька з дитиною позитивні.

Висновки та пропозиції комісії ( що необхідно для усунення причин неблагополучия, які заходи необхідно застосувати) Сім»ю ОСОБА_1 пропонується взяти під соціальний супровод в Горохуватському сільському центрі соціальних служб для сім»ї дітей та молоді. З батьком та дитиною проводиться робота по налагодженню позитивного мікроклімату сім»ї, навчання методів та навичок виховання дітей, ведеться пропаганда здорового способу життя, дотримання санітарно- гігієнічних норм в хаті та на подвір»ї.

Відповідно, станом на час слухання справи позивач ОСОБА_1 може забезпечити дітям належні умови для проживання дитини, її фізичного та духовного розвитку.

Побутові умови для проживання, які може забезпечити відповідачка ОСОБА_4

- згідно акту обстеження житлово - побутових умов проживання АДРЕСА_3, від 23 березня 2017 року, ( а.с., 41 - 42), комісія провела обстеження житлово - побутових умов проживання ОСОБА_4, що мешкає в АДРЕСА_3.

Будинок на праві особистої власності належить ОСОБА_29. Житлова площа будинку 62, загальна 46.

Є газопостачання.

В будинку проживає 4 особи, а саме:

1. ОСОБА_30, ІНФОРМАЦІЯ_35, мати;

2. ОСОБА_31, ІНФОРМАЦІЯ_36, син;

3. ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_37, син;

4. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7.

При обстеженні встановлено, що дійсно ОСОБА_4 на правах співмешканки ОСОБА_15 близько двох років постійно проживає за даною адресою (зі слів сусідів). Помешкання, в якому виони проживають в даний час є не добудованим. Умови проживання задовільні.

- згідно акту обстеження житлово - побутових умов проживання АДРЕСА_3, від 23 березня 2017 року, ( а.с., 59), комісія провела обстеження житлово - побутових умов проживання ОСОБА_4, що мешкає в АДРЕСА_3.

Будинок на праві особистої власності належить ОСОБА_29. Житлова площа будинку 60, загальна 72.

Будинок газифікований, електропостачання, водовідвід.

В будинку проживає п»ятеро осіб, а саме:

1. ОСОБА_30, ІНФОРМАЦІЯ_35, власник;

2. ОСОБА_31, ІНФОРМАЦІЯ_36, громадянський чоловік;

3. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, заявник;

4. ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_19, дочка;

5. ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_37, брат чоловіка.

В будинку є всі необхідні умови для проживання для малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9. У дитини буде відведений свій власний куточок, є необхідні іграшки. У сім»ї до дитини відносяться добре, заперечень проти того, щоб мати забрала дитину, у членів сім»ї немає. У будинку чисто, прибрано, є всі необхідні умови для проживання.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи:

- позивач ОСОБА_1, має постійне місце проживання, має стабільний дохід від офіційної роботи, інших малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні немає, має належні умови для проживання дитини, - вона зареєстрована в житловому будинку, де він проживає, дитина забезпечена засобами для навчання та розвитку, дитина по місцю проживання відвідує дошкільний дитячий заклад, дитина доглянута, проживає в сім»ї позивача, в сім»ї є позитивний психологічний стан;

- відповідачка ОСОБА_4 не має постійного місця проживання, ніде не працює, проживає в цивільному шлюбі, від якого має малолітню дитину, сама себе не забезпечує, проживає за рахунок співмешканця, у акті обстеження житлово - побутових умов зазначено, що дитині буде виділено куточок, а не житлову площу. Окрім того, суд критично відноситься до акту обстеження житлово - побутових умов проживання, ( а.с., 59), так як вважає його складеним на замовлення відповідачки, адже в ньому містяться відомості, які, з огляду на матеріали справи, які безпосередньо були досліджені в судовому засціданні, не відповідають дійсності, - як то, площа будинку, його завершеність та прийняття в експлуатацію, наявність зручностей, відношення членів чужої сім»ї до дитини, яку вони фактично не знають.

Що стосується висновків органу опіки та піклування, то суд зазначає, що в матеріалах справи містяться:

1. висновок органу опіки та піклування Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, ( а.с., 19), в якому зазначено наступне:

- органом опіки та піклування Горохуватської сільської ради встановлено, що дійсно малолітній ОСОБА_5, з народження, тобто з 29.11.20111 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1, за місцем проживання свого батька ОСОБА_1, та після розлучення батьків 31.08.2015 року (рішення Кагарлицького районного суду Київської області, справа № 368/1518/15 - ц, провадження № 2/368/535/15 від 31 серпня 2015 р.) малолітній ОСОБА_5 продовжує проживати за вказаною адресою та починаючи з 2011 року по даний час знаходиться на утриманні батька ОСОБА_1.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виконавчий комітет Горохуватської сільської ради, як орган опіки та піклування, рекомендує постановити проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, з батьком, - ОСОБА_1.

Окрім того, в матеріалах справи міститься висновок Кагарлицької районної державної адміністрації про доцільність проживання малолітньої дитини з батьком ОСОБА_1, в якому зазначено наступне:

- вивчивши питання про доцільність проживання малолітнього сина ОСОБА_5 з батьком, - ОСОБА_1, розглянувши звернення ОСОБА_1. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації у присутності голови органу опіки та піклування Горохуватської сільської ради та враховуючи телефонні розмови начальника служби у справах дітей та сім»ї з матір»ю дитини ОСОБА_4, встановила, що рішенням Кагарлицького районного суду від 31 серпня 2015 року (справа № 368/1518/15-ц) розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Рішення про місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 судом не було прийняте. Але малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, з дня свого народження проживає з батьком. Мати дитини не проживає з ним із 2014 року. При телефонній розмові мати погодилася на проживання сина з батьком та просила проводити засідання комісії у її відсутність. (Телефонна розмова з матір»ю проходила двічі). Комісією встановлено, що батько працює кочегаром у Горохуватській загальноосвітній школі, на даний час - по найму, проживає з дитиною у будинку своєї матері, разом з ними ще у цьому будинку проживає 10 осіб. Мати дитини у селі не проживає. За місцем теперішнього проживання (с.Михайлівка-Рубежівка Києво-Святошинського району) характеризується посередньо, доглядає за новонародженою дитиною.

Будинок, у якому проживає батько з сином, має житлову площу 60 кв. м., загальна площа - 75 кв.м., оплюється дровами.

Для дитини відведений куточок, у якому є дитяче ліжко, іграшки, забезпечений одягом, взуттям.

Беручи до уваги те, що мати усунулася від виконання своїх обов»язків, не забезпечує умов для проживання та розвитку дитини, не забезпечує її потреб у харчуванні, Кагарлицька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, разом з батьком ОСОБА_1.

Отже, питання щодо визначення місця проживання дитини врегульовано ст.ст. 160, 161 СК України.

Так, згідно ст. 160 СК України:

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, права малолітніх і неповнолітніх дітей закріплені у Конституції України, Конвенції ООН «Про права дитини» та інших нормативно-правових актах України, які стосуються розв'язання спорів між батьками та дітьми.

Питання щодо визначення місця проживання дитини в даному випадку постало у зв'язку із розірванням шлюбу батьками, - позивачем ОСОБА_33 та відповідачкою ОСОБА_34.

При визначенні місця проживання суд враховував особисту прихильність дитини, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, якому станом на час слухання справи є повних 6 років відповідно, до батька, - ОСОБА_1, ставлення батьків, (сторін по справі), до виконання своїх обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я та інші причини, що мають істотне значення.

Так, що стосується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, то судом встановлено наступне:

- позивач по справі, - ОСОБА_1 постійно, з дня народження, піклується про свого сина, забезпечує його одягом, харчуванням, засобами для розвитку, відповідно, дитина фактично перебуває на повному утриманні та вихованні позивача, що підтверджується доказами, які були досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні;

- відповідачка по справі, -ОСОБА_4, як мати не створила належних умов для повноцінного розвитку та проживання дитини, не має фактично постійного місця проживання, по місцю проживання на даний час не зареєстрована, проживає у не зареєстрованому шлюбі, має ще одну малолітню дитину віком до 1 року, не має постійного місця роботи, не має власного заробітку, за час відвідування дитиною дитячого дошкільного закладі ні разу не відвідала даний заклад, не цікавилася ступенем розвитку дитини, проживає за рахунок співмешканця, а тому, на думку суду не має на даний час можливості повноцінно забезпечити потреби сина.

Дійсно, судова практика по даній категорії справ свідчить, що майже завжди дитину залишають із матір'ю, проте, є непоодинокі випадки, коли суд визначає місцем проживання неповнолітньої дитини місце проживання батька, так як згідно норм Конституції України, норм галузевого права, - СК України матір і батько мають однакові рівні права та обов'язки щодо дитини в любому віці.

Дійсно, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю.

Разом з тим, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_4 не може забезпечувати умови для проживання дитини, які вказані у вищевказаній нормі міжнародного права.

Суд зазначає також, що Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини апріорі є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Слід зазначити також, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Слід зазначити, що позивач ОСОБА_1 ніяким чином не чинив перепони у спілкуванні відповідачки ОСОБА_4 зі своїм сином, окрім того, надає можливість спілкування з дитиною родичам відповідачки, що підтверджено в судовому засіданні показанням свідка ОСОБА_8

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю.

Відповідно, враховуючи вищевикладені обставини справи, встановлені в судовому засіданні, проаналізувавши їх в системності та відповідності нормам права, які регулюють права дитини, суд в даному випадку вважає, що проживання неповнолітньої дитини з батьком ббільш відповідає інтересам дитини, ніж її проживання з матір»ю.

Отже, цивільним законодавством України місце проживання трактується як житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, де фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може проживати у приміщенні, яке належить їй на праві власності, за договором найму (піднайму), на інших законних підставах.

Суд наголошує на тій обставині, що, зглядаючись на обставини справи, відповідачка ОСОБА_4 стабільного місця проживання не має, - вона проживає на житловій площі, яка належить матері її співмешканця, протягом тривалого часу не зареєстрована, - більше, ніж 2 роки, її не зареєстровано власницею навіть після народження дитини від її сина, напроти, позивач ОСОБА_1 має житлову площу, частина якої виділена для окремого проживання дитини, дана житлова площа обладнана не тільки для проживання, а й обладнана для навчання дитини.

Отже, згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно, в судовому засіданні, яке відбулося 12.01.2018 року, сторони по справі, - батьки дитини, дійшли до згоди щодо визначення місця проживання дитини, - ОСОБА_5, 2011 року народження, - місцем його проживання є місце проживання батька, - ОСОБА_1, - позивача по спрві, тобто, сторони в ході судового слухання справи дійшли обопільної згоди щодо даного питання.

Згідно ст. 161 СК України:

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров 'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Отже, малолітньою вважається дитина віком до 7 років.

Суд при вирішенні даної справи рахувався, окрім інших чинників, з інтересами дитини, - ОСОБА_5, зокрема, моральним кліматом, який може забезпечити кожен із батьків, (постійний догляд, спокій в сім»ї), а також бажанням самої дитини, яка виявила більшу прихильність до свого батька.

Також при вирішенні даної справи суд враховував особистий вклад кожного з батьків, насамперед, у духовний та моральний розвиток дитини завдяки власним моральним якостям.

Так, як зазначено судом вище, відповідачка ОСОБА_4 фактично самоусунулася не тільки від виховання дитини, а й від її утримання, не створила належних умов для повноцінного розвитку та проживання дитини, не має постійного заробітку та можливості повноцінно забезпечити потреби двох малолітніх дітей.

Пункт другий ч. 1 ст. 161 СК України встановлює перелік обставин, що відіграють важливу роль при вирішенні даного питання. До істотних умов можна відносяться етичні, матеріальні можливості батьків, рід діяльності та у зв'язку із цим завантаженість їх на роботі, режим роботи батьків.

Як встановлено вище, відповідачка ОСОБА_4 не працює, джерел до існування не має, тому суд вважає, що відповідачка ОСОБА_4 не зможе належним чином забезпечити побут дитини, зокрема, харчування, догляд, відвідування дитиною навчального закладу, та, відповідно, забезпечення його шкільним приладдям, заняття з дитиною по предметах поза межами школи, що може призвести до відставання дитини в розвитку, що, на думку суду, суперечить інтересам самої дитини.

Взагалі, зглядаючись на позицію відповідачкиОСОБА_4, суд вважає, що відповідачка взагалі обов»язок щодо виховання та забезпечення побуту дитини намагається перекласти на позивачаОСОБА_1, при цьому, щоб дитина проживала з нею, а вона користувалася безвихіддю позивача, спонукаючи його утримувати дитину за лише власні кошти.

Слід зазначити, що при переданні дитини на проживання одному з батьків, другий з батьків зберігає практично всі свої права та обов'язки щодо дитини, тобто, відповідачка ОСОБА_4 має змогу приймати участь у утриманні та вихованні дитини, окрім того, на думку суду, зглядаючись на обставини справи, позивачці ОСОБА_4 слід докласти певних зусиль до врегулювання свого сімейного становища, визначитися з реєстрацією місця проживання, тощо.

Окрім того, в даному випадку судом було враховано п. 24 ППВСУ від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України», де, зокрема, зазначено, що вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов»язків батька та матері щодо своїх дітей, повинен встановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей та турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально - побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей».

Згідно п. 16 ППВС України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками.

Зглядаючись на вищевказану норму матеріального права, суд вбачає в діях відповідачки ОСОБА_4 ознаки самоусунення від виконання материнських обов»язків, які, на думку, при зберіганні такої динаміки розвитку негативних проявів в поведінці відповідачки, можуть призвести до вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її неповнолітньої дитини.

Також було враховано п. 18 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, в якому зазначено наступне:

«При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з»ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати».

Отже, судом встановлено, що малолітня дитина, в побуті не згадує про маму, називає мамою іншу людину, більше схильна проживати з батьком, - позивачем по справіОСОБА_1, що, на думку суду, є природнім, адже, проживаючи з батьком, позивачем по справі, дитина проживає серед родичів, в спокійній обстановці, яку суд характеризує як сімейна.

Також при вирішенні даного питання було враховано положення Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно ст. 1 вищевказаного Закону забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров»я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно, суд в даному випадку вважає, що винесенням рішення про проживання дитини з батьком, - ОСОБА_1 буде досягнута мета задоволення індивідуальних потреб дитини, - ОСОБА_5, відповідно до його віку, статі, стану здоров»я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної належності.

Згідно ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства» законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, міжнародних договорах, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально - правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально - економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»:

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно, суд вважає, що проживання дитини, - ОСОБА_5 з батьком, -ОСОБА_1, позивачем по справі, забезпечить дитині рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, напроти, проживання з матір»ю, -ОСОБА_4, - відповідачкою по справі, зглядаючись на обставини, які характеризують особу матері та об»єктивну обстановку (місце проживання матері, її мождливості піклуватися про дитину, забезпечувати її фінансово), не забезпечить такого рівня.

Згідно ст. 9 Закону України «Про охорону дитинства»:

Кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку. Це право включає свободу розшукувати, одержувати, використовувати, поширювати та зберігати інформацію в усній, письмовій чи іншій формі, за допомогою творів мистецтва, літератури, засобів масової інформації, засобів зв'язку (комп'ютерної, телефонної мережі тощо) чи інших засобів на вибір дитини. їй забезпечується доступ до інформації та матеріалів з різних національних і міжнародних джерел, особливо тих, які сприяють здоровому фізичному і психічному розвитку, соціальному, духовному та моральному благополуччю.

Діти мають право звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації та їх посадових осіб із зауваженнями та пропозиціями стосовно їхньої діяльності, заявами та клопотаннями щодо реалізації своїх прав і законних інтересів та скаргами про їх порушення.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»:

Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Зглядаючись на вищевказану норму, суд вважає, що дитина, - ОСОБА_5 може проживати в сім»ї одного з батьків після їх офіційного розлучення та вступу рішення про розірвання шлюбу в законну силу, проте, зглядаючись на обставини справи, які судом встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права, (національного та міжнародного), суд в даному випадку вважає, що проживання малолітньої дитини з батьком, - позивачем ОСОБА_1 в більшій мірі відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини, ніж проживання дітей з матір»ю, - відповідачкою ОСОБА_4

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»:

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Зглядаючись на вищевказану норму закону, суд констатує той факт, що у разі проживання дитини з матір»ю, - ОСОБА_4, яка є відповідачкою по справі, мати не зможе забезпечити дитині належне виховання, навчання та її розвиток.

Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»:

Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Під час вчинення дій, пов»язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Отже, суд вважає, що проживання малолітньої дитини з батьком в більшій мірі відповідає інтересам дитини, ніж проживання її з матір»ю, причому.

Також було враховано норми міжнародного права, зокрема:

- Декларації Прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року.

Так, відповідно до Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Як встановлено судом в судовому засіданні з пояснень учасників процесу та письмових доказів, відповідачка по справі, - ОСОБА_4 дещо, на думку суду, безвідповідально ставиться до виконання своїх материнських обов»язків, взагалі не забезпечує належних матеріально-побутових умов для забезпечення потребмалолітньої дитини, самоусунулася від утримання та виховання дитини.

- положення Конвенції «Про права дитини»:

Так, згідно преамбули:

Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищу для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності, необхідність у такому особливому захисті дитини була передбачена в Женевській декларації прав дитини 1924 року і Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, та визнана в Загальній декларації прав людини, в Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (зокрема, в статтях 23 і 24), в Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права (зокрема, в статті 10), а також у статутах і відповідних документах спеціалізованих установ і міжнародних організацій, що займаються питаннями благополуччя дітей, дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Згідно ст. 3 Конвенції «Про права дитини»:

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно, зглядаючись на положення ст. 3 Конвенції «Про права дитини», суд в даному випадку вважає, що судове рішення у виді визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком забезпечить дитині якнайкраще забезпечення її інтересів.

Згідно ст. 9 Конвенції «Про права дитини»:

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 12 Конвенції «Про права дитини»:

Держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх інших питань, що торкаються дитини, причому, поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком та зрілістю.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь - якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи у відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Підсумовуючи вищевказане, судом при винесенні рішення були враховані наступні обставини:

- наявність колегіального письмового висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору відносно проживання дитини, - згідно висновків органу опіки тапіклування доцільно проживати дитині з батьком;

- особисту прихильність дитини до одного із батьків,о батька;

- проживання дитини тривалий, практично з народження, час поряд із батьком;

- ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, - факт практичного самоусунення матері від виконання батьківських обов»язків;

- матеріальне становище батьків.

Так, згідно ст. 89 ЦПК України:

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному, (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, окрім обставин, які існували до судового слухання справи, та які досліджувалися судом в судовому засіданні, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також оцінивши достатність та взаємозв»язок доказів у їх сукупності, керучись також внутрішнім переконанням, остаточно приходить до висновку щодо задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 24 ППВСУ від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України», положенням Закону України «Про охорону дитинства», положенням Конвенції «Про права дитини», ч. І ст. 110, ст. 112, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 82, 89, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, - суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім»ї Кагарлицької районної державної адміністрації в Київській області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, - задовольнити.

Місцем проживання неповнолітньої дитини, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродження місто Кагарлик Київської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, яке видане (повторно) 15 лютого 2017 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, визначити місцем проживання його батька, - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця село Іванівка Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий 04 лютого 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України може бути подана протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

На підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судом за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду на підставі ухвали, яка оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Закаблук