Дата документу 12.01.2018
Справа № 2-1133/10
Провадження № 4-с/334/16/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2018 р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Куліковій Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність посадових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність посадових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 25 квітня 2016 року вона звернулася до начальника Дніпровського (Ленінського) ВДВС із заявою про надання інформації щодо наявності або відсутності в провадженні ВДВС виконавчих проваджень, у яких вона є боржником.

Листом за №20843 від 27.04.2016 року за підписом начальника Дніпровського ВДВС ОСОБА_2 було проінформовано, що 04.05.2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого листа за № 2-1133, що був виданий 27.07.2010 року Ленінським районним судом стягувачу. Станом на 27.04.2016 року повторно виконавчий лист стягувачем до виконавчої служби не предявлявся,за вказаним виконавчим листом виконавче провадження не відкривалося. Проте у державному реєстрі заборон міститься інформація про арешт рухомого майна, що належить мені на підставі приватної власності, та нерухомого майна.

ОСОБА_1 вважає,що мають місце неправомірні дії посадових осіб Дніпровського ВДВС Запорізького міського управління юстиції щодо несвоєчасного закінчення виконавчого провадження відкритого відносно неї на підставі виконавчого листа 2-1133, що виданий 27.07.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, і повернутий державним виконавцем стягувану без виконання 04.05.2011 року.

Скаржник просить визнати неправомірними дії посадових осіб Дніпровського ВДВС Запорізького міського управління юстиції щодо несвоєчасного винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відкритого відносно ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа №2-1133, що виданий Ленінським районним судом 2707.2010 року,та зобовязати посадових осіб Дніпровського ВДВС Запорізького міського управління юстиції вчинити певні дії щодо скасування арешту на рухоме майно та нерухомого майна ОСОБА_1

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала скаргу та просила її задовольнити та зобовязати зняти арешт.

Державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити скаржнику у задоволенні скарги, та надав письмові заперечення на скаргу.

Суд заслухавши пояснення скаржника та державного виконавця, дослідивши надані докази приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 08.07.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення по цивільній справі №2-1133/2010 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, за яким з відповідачів в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 29204,77 гри. та судові витрати: держмито 262,44 гри. та ІТЗ в сумі 120 гри., а всього 29587,21 грн.

На підставі виконавчих листів, виданих 27.07.2010 р., державним виконавцем Ленінського ВДВС ЗМУЮ, було відкрито виконавче провадження та постановою № ВП 21913668 від 26.02.2010 р. накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу.

01.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме через відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

25.04.2016 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до начальника Дніпровського ВДВС із заявою про надання інформації щодо наявності або відсутності в провадженні ВДВС виконавчих проваджень, у яких вона є боржником та 06.06.2016 року з повторною заявою.

Листом №20843 від 27.04.2016 року за підписом начальника Дніпровського ВДВС ОСОБА_2 скаржника ОСОБА_1 було проінформовано, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1133 виданого 29.07.2010 року про стягнення у солідарному порядку ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості 29204,77 грн.

04.05.2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого листа за №2-1133 виданого 27.07.2010 року Ленінським районним судом стягувачу без виконання, за відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення. Станом на 27.04.2016 виконавчий лист №2-1133 виданий 27.07.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя до Ленінського ВДВС у м. Запоріжжя на виконання не надходив.

06.06.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя із заявою про зняття арешту накладеного Ленінським ВДВС за номером витягу №26530782 від 17.03.2010 та №29393365 від 25.11.2010.

Листом начальника Дніпровського ВДВС №25910 від 09.06.2016 р. ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно до п.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому) органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про - визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого упровадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнений виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії,необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження, тому на підставі вище викладеного, арешт не може бути знятий.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно до ч.3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні, суд вважає, що державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, оскільки виконавчий лист ним було повернуто стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що скарга на дії державного виконавця задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 447 451, п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність посадових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний тексту ухвали буде складено 18 січня 2018 р.

Суддя: Баруліна Т. Є.