Провадження № 22-ц/773/138/18 Категорія: 59 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року місто ОСОБА_1

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з ОСОБА_2,

з участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_7 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивовано тим, що заборгованість за кредитним договором від 05.02.2007 року, що вказана у виконавчому написі, була раніше уже стягнута в судовому порядку, а кошти боржником були сплачені під час виконанню судового рішення. Крім цього, позивач просив суд застосувати строки позовної давності щодо вимог відповідача, зазначених у виконавчому написі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2018 року позов у даній справі задоволено.

Постановлено визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 03.07.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 5640, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на кредитному договорі, укладеному 05 лютого 2017 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 56241,88 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь ОСОБА_3 960 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вказане рішення та, посилаючись на незаконність рішення суду із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, позивач ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечив і просив залишити її без задоволення, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчим написом здійснено повторне позасудове стягнення боргу, який раніше стягнутий на підставі судового рішення і повністю сплачений боржником, а тому підстав для вчинення виконавчого напису нотаріусом не було. Також місцевий суд виходив з того, що виконавчий напис нотаріуса від 03.07.2017 року вчинений поза межами трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо спливу строку позовної давності з огляду на наступне.

Звернути стягнення в судовий чи позасудовий спосіб кредитор має право виключно у строки, передбачені статтею 257 ЦК України.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною другою вказаної статті передбачено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як убачається із матеріалів справи, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором 02 червня 2011 року, у звязку з чим строк позовної давності був перерваний (а.с.9). Рішення суду про стягнення з позичальника ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором постановлено 26 квітня 2012 року, а виконавчий напис нотаріусом вчинений 03 липня 2017 року (а.с.6), тобто після спливу строку позовної давності за вимогами кредитора.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позову щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з таких мотивів.

Судом встановлено, що 05 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5600 грн. та сплатою відсотків в розмірі 1,9 % на місяць та терміном дії кредиту, який збігається з терміном дії карти (а.с.4-5). Через неналежне виконання боржником кредитного договору від 09 лютого 2007 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість перед банком, у звязку із чим ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався правом дострокового повернення кредиту та звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2012 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 12531,32 грн. заборгованості за договором про надання банківських послуг від 09.02.2007 року та 125,31 грн. судових витрат (а.с.11).

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 26 липня 2012 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2012 року змінено. Постановлено стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість в сумі 10 458,40 грн., з яких: 8 969,11 грн. заборгованість по тілу кредиту, 2 489, 29 грн. заборгованість за відсотками (а. с.14-16).

12 грудня 2012 року головним державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_8 було відкрито виконавче провадження №35733558 про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 458,40 грн. заборгованості по кредиту за виконавчим листом №0308/8133/12 від 12.11.2012 року (а.с.17).

24 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції У Волинській області ОСОБА_9 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №35733558 (а. с.75).

Зазначеною постановою встановлено, що згідно платіжних доручень №16368, 16369, 16370 борг за виконавчим листом, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження ОСОБА_3 повністю сплачені (а.с. 75).

Відтак 03 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис реєстраційний номер №5640, яким стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 05.02.2007 року за період з 05.02.2007 року по 30 квітня 2017 року в сумі 56241,88 грн., з яких : 8 969,11 грн. тіло кредиту; 43 918, 39 відсотки; 200 грн. комісія, пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2654,38 штраф (відсоток від суми заборгованості) (а. с. 6).

11 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_10 відкрите виконавче провадження №54879803 щодо примусового виконання виконавчого напису від 03 липня 2017 року (а. с.7).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі - Перелік документів).

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п.2 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (Пункт 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

Відповідно до п. 3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» «Порядку вчинення нотаріальних дій», що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Крім цього, станом на день вчинення виконавчого напису нотаріусом постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині, зокрема, кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями. Отже, за таких підстав нотаріус взагалі не мав права на вчинення виконавчого напису за кредитним договором.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Волинської області від 26 липня 2012 року та виконавчим написом нотаріуса від 03 липня 2017 року була двічі стягнута заборгованість за кредитним договором, що суперечить положенням статті 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що у нотаріуса не було доказів про безспірність вимог банку, недотримання стягувачем трирічного строку з дня виникнення права вимоги на подання документів про вчинення виконавчого напису, в звязку з чим суд обґрунтовано визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що пропри те, що рішенням суду стягнута заборгованість за кредитом, боржником зобовязання по договору виконано не було. Однак, такі доводи апеляційної скарги спростовуються постановою про закінчення виконавчого провадження, із якої убачається, що ОСОБА_3 згідно платіжних доручень борг за виконавчим документом, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження повністю сплачені.

Посилання апеляційної скарги представника відповідача на те, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обвязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку спростовується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05 липня 2017 року у справі 6-887цс17, згідно якої з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382, 383, 384, ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді