АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/404/16-ц Номер провадження 22-ц/786/242/18Головуючий у 1-й інстанції Ряднина В. М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів: Кривчун Т.О., Дряниці Ю.В.

при секретарі Філоненко О.В.

за участі відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 15 квітня 2016 року (а.с. 25-27), просила на підставі ч. 5 ст. 1187 ЦК України стягнути з ОСОБА_2 на її користь 70 000 грн. на відшкодування майнової шкоди (витрати на поховання) та 130 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 18 березня 2013 року о 20 год. 05 хв. на автодорозі сполученням М-03-Машівка-Карлівка, від м. Карлівка Полтавської області в напрямку с. Машівка Полтавської області рухався автомобіль Mitsubishi Grandis, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який допустив зіткнення з мопедом А1 марки Honda Dio, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням її сина - ОСОБА_4 У результаті зіткнення її син загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначала, що згідно висновків Державної автомобільної інспекції в Полтавській області та Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області ДТП сталася з вини ОСОБА_4 Постановою старшого слідчого слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 27 лютого 2015 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження за № 0000382 від 19 вересня 2013 року закрито у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Вказувала, що неправомірними діями відповідача їй завдано майнової та моральної шкоди у зв'язку із втратою сина.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України у редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 березня 2013 року о 20 год. 05 хв. на автодорозі сполученням М-03-Машівка-Карлівка, від м. Карлівка Полтавської області в напрямку с. Машівка Полтавської області рухався автомобіль Mitsubishi Grandis, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який допустив зіткнення з мопедом А1 марки Honda Dio, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок ДТП ОСОБА_4 загинув на місці.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи, проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 19 грудня 2013 року № 240, в умовах заданої події водій автомобіля Mitsubishi Grandis, номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом застосування своєчасного гальмування з метою зниження швидкості свого руху до швидкості руху мопеда (а.с. 4-6).

Постановою старшого слідчого слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 27 лютого 2015 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження за № 0000382 від 19 вересня 2013 року закрито у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Копію вказаної постанови про закриття кримінального провадження відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 56 та ч. 5 ст. 284 КПК України 03 березня 2016 року за № 24/111-71/ОП слідчим управлінням головного управління Національної поліції України в Полтавській області було направлено потерпілій ОСОБА_3, яка нею не оскаржувалася.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, місцевий суд виходив із того, що у заподіянні матеріальної та моральної шкоди позивачеві відсутня вина ОСОБА_2, а отже відсутні підстави для її стягнення з відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_3 керувалася положеннями ч. 5 ст. 1187 ЦК України, залишивши поза увагою необхідність застосування ст. ст. 1166, 1167, 1188 ЦК України, оскільки смерть її сина сталась саме внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_3, є наявність вини ОСОБА_2 у її заподіянні. Відповідно вказана обставина, згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, підлягає доведенню позивачем.

Проте, з доказів, наявних у матеріалах справи, а саме постанови старшого слідчого слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 27 лютого 2015 року та висновку судової автотехнічної експертизи, проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 19 грудня 2013 року № 240, вбачається відсутність вини ОСОБА_2 у заподіянні смерті ОСОБА_4 внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки.

Посилання апелянта на висновки ДАІ в Полтавській області та МВС в Полтавській області не заслуговують на увагу, оскільки такі висновки відсутні у матеріалах справи, а ОСОБА_3 не зазначено які саме обставини у справі дозволяють встановити вказані докази. Відомості про існування висновків ДАІ в Полтавській області та МВС в Полтавській області, які б вказували на те, що смерть ОСОБА_4 сталась з вини відповідача у матеріалах справи відсутні.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції розглянув цивільну справу за її позовом у відсутності відповідача є неспроможними, оскільки ОСОБА_3 не вказано, яким чином це вплинуло на обґрунтованість висновків місцевого суду. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції вжито достатніх заходів направлених на належне повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду, а також безпосереднє залучення його до участі у справі.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, ОСОБА_3 наведено не було.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Т.О. Кривчун

Ю.В. Дряниця