Справа № 345/1381/17
Провадження № 22-ц/779/569/2018
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Малєєв
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В,А., Фединяка В.Д.,

за участю секретаря - Петріва Д.Б., позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року, ухваленого головуючим суддею Мигович О.М. в м. Калуш, дата складання повного тексту якого не відома, по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

1. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області об'єднано в одне провадження справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя (а.с. 45-46).

1.1. Первісний позов ОСОБА_4 заявив 19.04.2017 (а.с. 2-3).

1.1.2. Зміст позовних вимог ОСОБА_4.

24.11.2003 між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу народилась дочка ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу сторони нажили спільне майно, а саме 16.09.2010 року вони з дружиною за спільні сімейні кошти на ім'я відповідачки ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира набута на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Вважає, що зазначене майно є спільною власністю подружжя, а оскільки добровільно спільно нажите майно не розділили, то просить визнати, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя та поділити спільно нажите майно, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1.

1.1.3. Просив визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

1.2. Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 07.06.17 подала зустрічний позов до ОСОБА_4 (а.с. 28-30).

1.2.1. Зміст позовних вимог відповідачки-позивачки ОСОБА_3.

16.09.2010року між ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого нею було придбано квартиру АДРЕСА_1. Купівля квартири була здійснена за 14000 доларів США, що відповідало ціні, вказаній в гривнях (за курсом 7,92 за 1 долар) у самому вищевказаному договорі купівлі-продажу 110880,00грн.

Проте, кошти на придбання квартири не були всі спільними. Фактично із ОСОБА_4 на придбання квартири спільних їхніх коштів сторони витратили 6000 доларів США. Решта коштів - 8000 доларів США були виключно ОСОБА_3, які вона отримала від своєї матері - ОСОБА_8

Мати відповідачки-позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_8 мала відкриті валютні рахунки депозитних вкладів у ПАТ КБ «Приватбанк». Один депозит було відкрито у ЄВРО, інший - у доларах США. Ці кошти були виключно її матері.

У 2007 році мама ОСОБА_3- ОСОБА_8 всі свої особисті заощадження в банку перерахувала їй, шляхом відкриття на неї депозитних вкладів. Це було близько 1200 ЄВРО та 4800доларів США.

У 2010 році ОСОБА_3 зняла кошти із своїх депозитних рахунків, що із врахуванням процентів річних становило 8000доларів США. Цю суму коштів вона внесла при купівлі квартири АДРЕСА_1. Дані кошти є виключно її особистою власністю.

Фактично кошти, які вона отримала від своєї матері - не є коштами спільної власності подружжя. Ці кошти були їй подаровані її мамою і не входять до складу спільної власності.

Фактично вона своїми особистими коштами, нарівні із спільними сімейними - розрахувалася за придбану квартиру. Вклад її особистих коштів у загальній вартості квартири становить 8/14 частки (тобто 8000 доларів США із всіх сплачених за квартиру 14000 доларів США). Вклад спільних коштів у загальній вартості квартири становить 6/14 частки (тобто 6000доларів США від загальної вартості квартири 14000доларів США).

1.2.2. Просила поділити майно наступним чином: визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на 11/14 частки квартири АДРЕСА_1, а на іншу 3/14 частки цього майна визнати право власності за ОСОБА_4

1.3. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено: визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; вирішено розділити спільне майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; в задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

2. Відповідачка-позивачка ОСОБА_3 оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку (а.с. 97-99).

2.1. Обґрунтування апеляційних вимог:

- суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірну квартиру було придбано в період шлюбу сторін по справі, однак безпідставно не відступив від принципу рівності часток при поділі спірної квартири, оскільки судом не враховано доводи апелянтки, що придбано її було лише частково за спільні кошти подружжя (6000 доларів США), а частково (8000 доларів США) - за її особисті кошти;

- апелянткою документально підтверджено виписками з валютних банківських рахунків, що містяться в матеріалах справи, походження валютних коштів на її особистому рахунку (отримання від її матері), зняття відповідної суми коштів 15.09.10 - за день до 16.09.10 - дня нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу спірної квартири;

- поза оцінкою суду першої інстанції залишилось те, що позивач-відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні також пояснював, що відповідачка-позивачка дійсно знімала із своїх валютних рахунків грошові кошти, і, що ці кошти були внесені як оплата за купівлю спірної квартири. Тобто він визнав обставину внесення апелянткою коштів, знятих із депозитних рахунків в оплату придбання спірної квартири;

- письмової згоди ОСОБА_4 на укладення нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу спірної квартири не надавав так як участі в його укладенні не брав;

- суд першої інстанції не врахував правової позиції Верховного Суду, зокрема щодо необхідності з'ясування джерела походження коштів на придбання майна у шлюбі, відтак безпідставно відмовив у задоволенні зустрічного позову.

2.1.1. Просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року та постановити нове, яким задоволити позовні вимоги апелянтки.

2.2. Позивач-відповідач Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не подав.

2.3. В судовому засіданні апеляційного суду апелянтка ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів, просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, а її зустрічний позов - задовольнити.

Представник апелянтки в судове засідання не з'явився.

Позивач-відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

3. Фактичні обставини, встановлені судами.

Сторони по справі 24.11.2003 зареєстрували шлюб (а.с. 5 - Свідоцтво).

Від шлюбу 31.10.2004 народилась дочка ОСОБА_5 (а.с. 32 - Свідоцтво).

Договором купівлі-продажу від 16.09.2010 на ім'я відповідачки ОСОБА_3 нотаріально посвідчено придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира; а.с. 6-7 - Договір, а.с. 8 - Витяг з державного реєстру правочинів), що не заперечується сторонами по справі.

Згідно вказаного Договору купівлю-продаж спірної квартири здійснено за 110880,0 грн (п. 3 а.с. 6).

Згідно представленої позивачем-відповідачем Довідки ПП «Фінсервіс» станом на 19.04.2017 середньостатистична, ймовірна можлива вартість спірної квартири становила 363077,0 грн (а.с. 11 - Довідка).

Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 одноосібно (а.с. 9 - Витяг про державну реєстрацію прав).

На а.с. 62 містяться копії банківських чеків, що свідчать про закриття двох валютних рахунків 30.07.2007 громадянкою ОСОБА_8 (4416,26 доларів США та 1127,60 євро) та депозитний вклад від 31.07.2008 на ім'я ОСОБА_3 (4858,39 доларів США та 1225,81 євро).

Громадянка ОСОБА_8 є мамою відповідачки-позивачки ОСОБА_3, що не заперечується сторонами по справі.

На а.с. 63 міститься Довідка Банку від 11.09.2017 про закриті депозитні рахунки ОСОБА_3, а на а.с. 64 - від 14.09.17 про депозитний рахунок ОСОБА_8

На а.с. 77-82 містяться банківські виписки по рахунках ОСОБА_3 за період з 08.11.2000 по 08.12.2017.

4. Оцінки апеляційного суду.

4.1. Судом першої інстанції застосовано норми ст. 368, 372 ЦК України та 60, 69, 70 72 СК України. Апеляційний суд вважає, що в даній справі належить враховувати правовий висновок, висловлений Верховним Судом України в постанові від 7 вересня 2016 року у справі 6-801цс16.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

4.2. Суд першої інстанції вірно визначив спірну квартиру як спільну сумісну власність подружжя, виходячи з того, що це майно було придбане сторонами в період шлюбу відповідно до положень ст. 60 СК України.

Разом з тим, розмір часток у спільному майні визначено без урахування вказаних положень закону та доказів, які є у матеріалах справи.

4.2.1. Апелянтка посилалась на те, що для придбання квартири із спільних коштів було витрачено тільки еквівалент 6000 доларів США. 8000 доларів США були її особистими коштами, які вона отримала від своєї матері - ОСОБА_8

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, всупереч вимогам ст. 76, 81 ЦПК України, не надано суду доказів, що кошти, які вона отримала від своєї матері - ОСОБА_8, а саме суму 8000 доларів США спрямовувалися саме для придбання вказаного майна - спірної квартири, і жодних належних доказів, що саме ці кошти були вкладені у придбання квартири АДРЕСА_1, матеріали справи не містять.

4.3. Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки всупереч приписам ст. 263 та п. 2,5, 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України докази, які вказують на джерело коштів для придбання квартири, залишились поза належною увагою суду. Відповідно, судом не було застосовано положення п. 3 ч. 1 та ч. 7 ст. 57 СК України, хоч на ці норми посилалась ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві.

Усі докази вказують, що зняті 15.09.2018 кошти в сумі 1555,40 Євро (або 17342,71 грн по курсу НБУ станом на 15.09.18) (а.с. 77) та 6163,41 доларів США (48752,57 грн або 2022,02 доларів США по курсу НБУ станом на 15.09.18 - https://index.minfin.com.ua/exchange/archive/2010-09-15) (а.с. 78) належали лише одному з подружжя - ОСОБА_3 (надалі - особисті кошти ОСОБА_3.).

При цьому апеляційний суд бере до уваги те, що позивач-відповідач в підтвердження заявлених ним у первісному позові вимог (в розумінні приписів глави 5 ЦПК України) обмежився лише єдиним доказом - фактом придбання спірної квартири за час перебування сторін у шлюбі та, як відповідач за зустрічним позовом, не заперечив доводів ОСОБА_3, що зняті 15.09.2010 її особисті кошти наступного календарного дня - 16.09.2010 були спрямовані на придбання спірної квартири.

В матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження того, що спірну квартиру було придбано шляхом безготівкових розрахунків.

Доказів того, що станом на 16.09.2010 (день купівлі-продажу спірної квартири) подружжя Тимофіїв спрямували на придбання спірної квартири ще якісь спільні сімейні кошти з інших джерел, аніж безспірні 6000,0 доларів США, в матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд вважає доведеним, що на придбання спірної квартири сторонами по справі витрачено 6000,0 доларів США (47520,0 грн по курсу НБУ станом на 16.09.2010) спільних коштів подружжя Тимофіїв та 8000,0 доларів США особистих коштів ОСОБА_3 (63360,0 грн по курсу НБУ станом на 16.09.2010).

Тому висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, що є підставою для скасування рішення відповідно до приписів п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України і ухвалення нового рішення.

5. Висновки апеляційного суду.

5.1. Щодо часток сторін у спірному майні.

За приписами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Нормою ч. 7 цієї ж статті передбачено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

У Постанові Судової палата у цивільних справах Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі №6-1447цс17 вказано зокрема, - якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

На придбання спірної квартири 16.09.2010 сторонами по справі витрачено 110880,0 грн (14000,0 доларів США по курсу НБУ), зокрема: 6000,0 доларів США (47520,0 грн по курсу НБУ) спільних коштів подружжя Тимофіїв, що становить 6/14 частки спільних коштів у загальній вартості квартири, та 8000,0 доларів США (63360,0 грн по курсу НБУ) особистих коштів ОСОБА_3, що становить 8/14 частки особистих коштів Тимофіїв у загальній вартості квартири.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності сторін є 6/14 частки спірної квартири, яка підлягає поділу між сторонами по 3/14 кожному.

5.2. Апеляційний суд, враховуючи встановлені судами перехідних інстанцій обставини та право сторін у справі на поділ майна, що є об'єктом їх спільної сумісної власності, вважає за належне, рішення суду першої інстанції скасувати: задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково. Зокрема: враховуючи приписи ст. 57 СК України, визнати 6/14 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1, що в м. Калуші Івано-Франківської області, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3; враховуючи принцип рівності часток подружжя, визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/14 частин спірної квартири, а за ОСОБА_3 право власності на 11/14 частин спірної квартири.

5.3. Питання розподілу судових витрат перед судом не ставилось.

Керуючись ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити, рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/14 частин квартири АДРЕСА_1.

У решті вимог ОСОБА_4 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 11/14 частин квартири АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21.05.2018.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк