РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25 січня 2018 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

31.10.2017 р. представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить в порядку ст. 625 ЦК України, стягнути з відповідача на користь позивача за договором позики від 10.04.2013 року три відсотки річних від простроченої суми позики в сумі 1846,00 грн. за період з 07.03.2017 року по 27.10.2017 р., і втрати від інфляції в сумі 7620,75 грн. за період з 07.01.2017 р. по 30.09.2017р. (включно), а всього 9 466,75 грн., та судові витрати в розмірі 640,00 грн. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 10.04.2013 року відповідач отримала від позивача позику в розмірі 96 000,00 грн. на строк до 10.04.2014 року, що підтверджується договором займу. У вказаний строк кошти відповідач не повернула, тому позивач звернувся до суду з позовом. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.03.2016 року, було стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 10.04.2013 року в загальній сумі 174 048,00 грн., з яких 96 000,00 грн. - сума позики, 5760,00 - 3% річних за період з 10.04.2014 р. по 10.04.2016 року, 72288,00 грн. - інфляційні втрати за період з 01.04.2014р. по грудень 2015 року включно, та вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказане заочне рішення набуло чинності. Станом на жовтень 2016 року борг повернуто не було, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції. Рішенням Київського районного суду м. Харкова, яке набуло чинності, було стягнуто з відповідача на користь позивача за договором позики від 10.04.2013 року три відсотки річних від простроченої суми за період з 11.04.2016 р. по 06.03.2017 р. в сумі 2595 грн. 95 коп., витрати від інфляції за період з 01.02.2016р. по 31.01.2017 р. включно у сумі 12217,44 грн., а всього 14813,39 грн., та вирішено питання про розподіл судових витрат. Однак, до теперішнього часу відповідач борг не повернула, а тому позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом, та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 07.03.2017 року по 27.10.2017 року в сумі 1846,00 грн., та інфляційні витрати за період з 07.01.2017 р. по 30.09.2017р. (включно) - 7620,75 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, надала до суду заяву про проведення судового засідання без своєї участі та участі позивача, позов підтримала, просила задовольнити, та ухвалити заочне рішення по справі.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 10.04.2013 року укладено в письмовій формі договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 96000 грн. грн. з терміном повернення до 10.04.2014 року.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.03.2016 року (у справі №639/9596/15-ц), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20.09.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики

від 10.04.2013 р. коштів в загальній сумі 174 048,00 гривень, з яких 96000 гривень - сума позики, 5760 грн. - 3% річних за період з 10.04.2014р. по 10.04.2016р., 72288 грн. - інфляційні втрати за період з 01.04.2014р. по січень 2016 року.

У зв'язку з не поверненням боргу, позивач звернувся до суду до відповідача про стягнення з останньої 3% річних та інфляційних витрат, та рішенням Київського районного суду м. Харкова, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.09.2017 року (у справі №640/17082/16-ц), було стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми за договором позики від 10.04.2013 року в сумі 2595,95 грн., втрати від інфляції у розмірі 12217,44 грн., а всього 14813,39 грн., та судові витрати в розмірі 535 грн. 99 коп.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, згідно з положеннями ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Результат аналізу норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання, є національна валюта України - гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Тому, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних в за період з 07.03.2017 року по 27.10.2017 року в розмірі 1846,00 грн. є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки підстав недовіряти розрахунку представника в цій частині у суду немає. Що стосується стягнення з відповідача втрат від інфляції, то суд погоджується з доводами позивача про їх стягнення, але позивач в своєму позові просит стягнути їх за період з 07.01.2017 року по 30.09.2017 року (включно) в розмірі, при цьому здійснивши розрахунок в позові за період з 07.03.2017 року по 30.09.2017 року. Враховуючи, що рішенням суду від 20.09.2017 року вже стягнути втрати від інфляції за період по 31.01.2017 року включно, тому втрати від інфляції слід розраховувати від 01.02.2017 року.

Втрати від інфляції розраховуються за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу].

Розрахунок інфляційних збитків становить з лютого 2017 року по вересень 2017 року включно складає в розмірі 8 659,20 грн., але відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивача втрати від інфляції за період з 07.03.2017 року по 30.09.2017 року включно в розмірі 7620,75 грн., як і розраховано представником позивача в позові.

Також згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,5, 12,13, 133, 137,141, 259,, 264,265 ЦПК України, ст.ст. 204, 525, 625, 1046, 1047 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, три відсотки річних за період з 07.03.2017 року по 27.10.2017 року в розмірі 1846 грн. 00 коп., втрати від інфляції за період з 07.03.2017 року по 30.09.2017 року включно в розмірі 7620 грн. 75 коп., судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп., а всього 10 106 (десять тисяч сто шість) гривень 75 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач - ОСОБА_1, місцеперебування: АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, місцеперебування: АДРЕСА_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2.

Повний текст рішення складено 25 січня 2018 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ