№22-ц/772/165/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач :Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 рокуСправа № 133/1581/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ковальчука О.В.

суддів : Міхасішина І.В., Якименко М.М.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади с. Миколаївка в особі Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області, ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права власності на земельну ділянку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_4, на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 06 листопада 2017 року о 15 год. 53 хв. у м. Козятині під головуванням судді цього суду Сєчко В.Л., із складенням його повного тексту 08 листопада 2017 року, а також на ухвалу цього суду, постановлену 09 жовтня 2017 року о 16 год. 40 хв. у м. Козятині цим же складом суду, із складанням її повного тексту 09 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до територіальної громади с. Миколаївка в особі Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи його тим, що його бабі ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку належала земельна ділянка площею 2,9513 га на території Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області, з цільовим призначенням - «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

За життя ОСОБА_5 склала заповіт та на випадок її смерті все її майно заповіла сину ОСОБА_6, який є батьком позивача.

Після розлучення 14 вересня 1995 року батьків позивача, він та його батько ОСОБА_6 постійно проживали разом із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті баби позивача, його батько фактично вступив в управління спадковим майном, однак своє право на спадщину не оформив через відсутність оригіналу документу, що підтверджував право власносності спадкодавця на вказану земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача помер, після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла й зазначена земельна ділянка, однак, враховуючи відсутність оригіналу правовстановлюючого на цю земельну ділянку документу, позивач не може оформити своє право на спадщину.

Відповідач ОСОБА_3, який є братом позивача, відмовився від прийняття спадщини після смерті батька та баби ОСОБА_5 на користь позивача.

Пославшись на викладені обставини, а також не неможливість отримання дублікатів правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку, позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на цю земельну ділянку.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 жовтня 2017 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням та ухвалою про залучення до участі у справі співвідповідача, позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить ці судові рішення скасувати, а заявлені ним позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на момент розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 є батьком позивача ОСОБА_2 (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 матір'ю батька позивача є ОСОБА_5 (а.с. 7).

27 листопада 2002 року ОСОБА_5 склала заповіт та на випадок її смерті все своє майно заповіла сину ОСОБА_6 (а.с. 10).

Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1799 та виданого 19 листопада 2004 року, ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 2,9513 га на території Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що сторонами не заперечується, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на момент розгляду справи судом першої інстанції), ця обставина доказуванню не підлягає.

24 березня 2006 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області видано довідку № 426 про те, що ОСОБА_6 проживав разом із ОСОБА_5 і вели спільне господарство (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 11).

29 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області видано довідку № 354 про те, що ОСОБА_6 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Згідно із довідками № № 371, 372 від 10 листопада 2014 року, виданими виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області, ОСОБА_5 на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18). За цією ж адресою проживав та був зареєстрований позивач ОСОБА_2 на день смерті його батька ОСОБА_6 (а.с. 19).

27 липня 2016 року на запит ОСОБА_2 Управлінням Держгеокадастру у Козятинському районі Вінницької області надано відповідь (а.с. 25) про те, що ОСОБА_5 дійсно набула право на земельну частку (пай) площею 3,13 умовних кадастрових гектара на території Миколаївської сільської ради. На підставі розпорядження Козятинської районної державної адміністрації № 396 від 11 жовтня 1996 року на ім'я ОСОБА_5 було оформлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5 зареєстрований за № 528. Видати дублікат цього сертифікату немає можливості у зв'язку з відсутністю бланків сертифікатів на земельну частку (пай).

29 серпня 2016 року Управлінням Держгеокадастру у Козятинському районі Вінницької області (а.с. 26) позивача повідомлено про те, що згідно додатку до розпорядження Козятинської районної державної адміністрації від 11 червня 2004 року № 214 ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Миколаївської сільської ради за № 4354 площею 2,9513 га.

26 вересня та 29 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області видано довідки про те, що станом на день смерті ОСОБА_5 за місцем її реєстрації та проживання був зареєстрований ОСОБА_6, який на день його смерті проживав за цією адресою, а також за цією адресою станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 15, 17).

Листом Управління Держгеокадастру у Козятинському районі Вінницької області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_2 повідомлено про неможливість видачі дублікату державного акту про право власності на зазначену земельну ділянку та рекомендовано звернутись до суду для визнання спадкового права власності на земельну ділянку (а.с. 27).

Згідно інформації, наданої позивачу виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області у довідках № № 99-103 від 22 лютого 2017 року (а.с. 20-24), ОСОБА_6 прийняв увесь обсяг спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5, а позивач прийняв увесь обсяг спадщини після смерті його батька ОСОБА_6 Можливі спадкоємці після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ніколи не звертались до виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області з приводу оформлення спадкових справ, зокрема й на вказану земельну ділянку. За життя ОСОБА_5 до виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області з приводу зміни чи скасування її заповіту не зверталась, особи, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині ОСОБА_5 на території Миколаївської сільської ради не проживають. ОСОБА_6 у період свого життя не звертався до виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області з приводу оформлення спадкових прав за вказаним заповітом, особи, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині після його смерті на території цієї сільської ради не проживають.

31 березня 2017 року до Миколаївської сільської ради звернувся відповідач у справі ОСОБА_3, який є братом позивача (що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 (а.с. 48)), із заявою про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь позивача (а.с. 41).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Козятинського району Вінницької області від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживав за цією адресою до часу призову його до Збройних Сил України, де проходить службу (а.с. 49).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 328, 1268, 1297 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», врахувавши роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вірно виходив із того, що ОСОБА_2, звертаючись з таким позовом, не довів належними та допустимими доказами того, що в нього існують перешкоди для оформлення своїх спадкових прав у нотаріальному порядку. Окрім того, ним також не доведено його право на спадкування цілої частини спадкового майна, зокрема земельної ділянки, після смерті його батька, оскільки із наданих ним доказів, якими він обґрунтовував позовні вимоги, вбачається, що на час смерті його батька з ним також проживав і його інший син - брат позивача ОСОБА_3, який у встановлений законом строк не відмовився від прийняття спадщини.

У п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз'яснив судам, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з положеннями ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (ст. 47 Закону України «Про нотаріат»).

Положеннями ст. 67 вказаного Закону передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) після смерті фізичних осіб може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) чи договорів купівлі-продажу, дарування, міни, чи свідоцтва про право на спадщину, чи рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів (цивільно-правових угод щодо відчуження земельної ділянки, свідоцтва про право на спадщину), державного акта на право власності на землю.

Підпунктами 4.18, 4.20 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5, передбачено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, окрім іншого, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Відповідно до п. п. 53, 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об'єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов'язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

Для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб'єкта права власності - спадкодавця з обов'язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Таким чином, з огляду на наведені норми права, діючим законодавством чітко передбачено порядок та спосіб вирішення питання щодо оформлення спадкоємцем в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку, натомість ОСОБА_2, не використавши визначені законом способи вирішення цього питання щодо реалізації його спадкових прав після смерті батька, одразу звернувся до суду, при цьому не довівши, що такі його права не може бути реалізовано в інший, передбачений законодавством спосіб, а ніж в порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення фактично зводяться до посилань на те, що позивач не погоджується з висновками суду про можливість оформлення ним його спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд апеляційної інстанції такі доводи відхиляє, оскільки за своєю суттю вони є помилковими висновками, зробленими із вузьким трактуванням мотивувальної частини оскаржуваного рішення, оскільки висновки суду першої інстанції щодо підстав відмови у позові фактично зводяться до того, що позивач, звернувшись до суду із цим позовом, попередньо не використав передбачений законодавством порядок та спосіб реалізації своїх спадкових прав, та, відповідно, не надав суду докази про неможливість реалізації цих прав у передбачений законом спосіб.

Суд також відхиляє й доводи скарги щодо незаконності оскаржуваної ухвали з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права (яка, з огляду на положення ст. 293 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваних судових рішень), не підлягає оскарженню окремо від рішення суду), оскільки порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування судового рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого при перегляді цих судових рішень не встановлено.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ці судові рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_4, залишити без задоволення, рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 листопада 2017 року та ухвалу цього суду від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : І.В. Міхасішин

М.М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 16 січня 2018 року.