Справа № 464/4415/17 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/6796/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Крайник Н.П.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гнатишака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

26.06.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № б/н від 31.05.2010 року в розмірі 14093,99 грн. та понесені судові витрати в сумі 1600 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що згідно кредитного договору від 31.05.2010 року відповідачу було надано кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, отримані кредитні кошти не повернула, відсотки та комісію за користування кредитом не сплатила. В зв'язку порушенням боргових зобов'язань позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.05.2010 р. в розмірі 14 093 гривні 99 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 гривень.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не було з'ясовано усіх обставин справи. Посилається на те, що оскаржуване рішення не містить розрахунку заборгованості та оцінки письмових доказів. Стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги посилання відповідача на те, що минув строк позовної давності та заборгованість фактично погашена. Зазначає, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту чи його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гнатишака О.В. про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

31.05.2010 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н про надання кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 700 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на відповідному офіційному банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується заявою позичальника складеною в день оформлення даного кредитного договору. Відповідач ознайомилася та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг. Позивач, як кредитор, прийнятті на себе зобов`язання по кредитному договорі виконав у повному обсязі, видавши позичальнику кредитну платіжну картку з визначеним лімітом кредитних коштів.

Згідно із положеннями п.2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 2.1.1.5.6 вказаних умов встановлено, що в разі невиконання зобов`язань за вказаним договором, на вимогу банку клієнт зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення кредиту (в тому числі проcтрочених кредитах та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п.1.1.2.1.5 Умов та правил надання банківських послуг до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції за картрахунками.

Згідно п.1.1.2.9 Умов та правил надання банківських послуг власник карти зобов`язаний стежити за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

За змістом положень ст.ст. 599 та 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п.п.2.1.1.4.2 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленій банком частці в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором.

Вказане положення кредитного договору відповідає також вимогам ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, згідно якої, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що відповідач умов кредитного договору належним чином не виконувала, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, які встановлені умовами і правилами надання банківських послуг.

З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума боргу за кредитним договором станом на день проведення розрахунку 11.04.2017 року становить 14093,99 грн., з яких: 7990 грн. - заборгованість за кредитом; 825,64 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4131,02 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 1147,33 грн. - штраф.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач прострочила погашення поточних/боргових платежів кредиту та нарахованих відсотків, вчасно не повернула отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позов подано в червні 2017 року, а заборгованість нараховано з травня 2016 року, а пеню нараховано в межах річного строку. (а.с.4)

Твердження в апеляційній скарзі про неправильність розрахунку заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки такі зводяться до незгоди із розрахунком позивача, однак суду не подано власного розрахунку заборгованості, клопотання про призначення експертизи для визначення розміру заборгованості суду не подавалось.

Заперечення факту користування банківською карткою спростовується даними виписки по рахунку. (а.с.62-64)

Крім того, колегією суддів враховується і те, що відповідачка не зверталась до правоохоронних органів щодо неправомірних дій позивача по справі, зокрема видачі довідки щодо видачі їй картки строком дії до лютого 2010 року (а.с.61), а відтак не приймати до уваги виписку по рахунку колегія суддів не має підстав.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.381 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Крайник Н.П.