АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/4953/16-ц Суддя першої інстанції: Дорошинська В.Е.
Номер провадження: №22-ц/791/610/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Цвєткова І.С.,

за участю сторін:

представник позивача ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 квітня 2016 року на VII сесії Херсонської міської ради VII скликання в присутності депутатів, а також громадян, представників громадськості та журналістів Херсонській міський голова ОСОБА_5 під час засідання Херсонської міської ради поширив недостовірну інформацію стосовно позивача, а саме зазначив наступне: «Вас визнано судом як злочинець», «Тому Ви знаєте, будь ласка, знаєте є така поговірка шо повія ніколи не стане прачкою, шахрай також, ОСОБА_6, ніколи не стане порядною людиною…» і в той же день зазначена інформація була поширена у вільному доступі у мережі Інтернет.

Посилаючись на те, що поширена інформація є недостовірною та образливою, умисно спрямована на його дискредитацію, наносить шкоду його діловій репутації, як депутата Херсонської міської ради, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачем 28 квітня 2016 року на VII сесії Херсонської міської ради, а саме: «Вас визнано судом як злочинець», «Тому Ви знаєте, будь ласка, знаєте є така поговірка шо повія ніколи не стане прачкою, шахрай також, ОСОБА_6, ніколи не стане порядною людиною …», зобовязати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом оголошення рішення суду, що набрало чинності, на найближчій сесії Херсонської міської ради VII скликання.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_5, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України та п.3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що достовірність інформації, у зв»язку із спростуванням якої позивач звернувся до суду, підтверджена в ході розгляду справи належними та достовірними доказами, зокрема вироком суду, що набрав чинності. Застосування у висловлюваннях відповідача прислів»я, мовного порівняння та оціночного судження є вираженням субєктивної думки позивача і не може бути предметом спростування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об'єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об'єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Згідно зі статтею 277 ЦК України і статтями 12, 81 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639 цс 17.

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі).

Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є публічною особою, депутатом Херсонської міської ради VII скликання, відповідно межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, оскільки він є представником інтересів територіальної громади міста, відіграє певну роль у здійсненні місцевого самоврядування та його дії становлять суспільний інтерес.

28 квітня 2016 року на VII сесії Херсонської міської ради VII скликання в присутності депутатів, а також громадян, представників громадськості та журналістів, Херсонській міський голова ОСОБА_5 під час засідання Херсонської міської ради зазначив наступне: «Вас визнано судом як злочинець», «Тому Ви знаєте, будь ласка, знаєте є така поговірка шо повія ніколи не стане прачкою, шахрай також, ОСОБА_6, ніколи не стане порядною людиною …», чого відповідачем не заперечується.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що висловлювання відповідача щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності відповідають дійсності, оскільки вони підтверджуються вироком Суворовського районного суду Херсонської області від 04 червня 2002 року, за яким ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 222 КК України (шахрайство з фінансовими ресурсами).

Необґрунтованими є доводи апелянта щодо відсутності у відповідача вироку суду на момент висловлювання інформації про притягнення його до кримінальної відповідальності, оскільки така інформація є у вільному доступі, про що свідчать зокрема роздруківка з інтернет сайту зі статтею, яка стосується ОСОБА_4, у якій міститься копія вироку суду, зазначеного вище (а.с.445-47), та чинне законодавство не зобовязує при повідомленні фактів мати при собі підтверджуючі документи, оскільки такі, у разі їх заперечення, підлягають та можуть бути доведені при розгляді спору у порядку ст. 277 ЦК України.

Юридично неспроможними є посилання апелянта, як на доказ спростування інформації щодо притягнення його до кримінальної відповідальності, про яку повідомлено відповідачем за вказаних у позові обставин, на довідку серії РЕХ № 927568, видану Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Херсонській області, оскільки зазначена довідка містить інформацію лише про те, що ОСОБА_4 не притягується до кримінальної відповідальності станом на 20 серпня 2015 року, тобто на час видачі довідки відсутні порушені та нерозглянуті кримінальні провадження щодо нього. Крім того, повідомлення про відсутність не знятої чи не погашеної судимості не спростовує факту притягнення до кримінальної відповідальності за вироком суду, який набрав законної сили.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367,374,375 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 04.06.2018 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

ОСОБА_1