Номер провадження: 22-ц/785/1168/18
Номер справи місцевого суду: 496/6102/13-ц
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2018 року м. Одеса

Справа № 496/6102/13-ц

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря судового засідання - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5, діючої в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області ,постановлену під головуванням судді Горяєва І.М. , 18 серпня 2017 року, у м. Біляївка, Одеської області, -

встановила:

У липні 2017 року заявник звернулася до суду з клопотанням та після уточнення просила скасувати тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, яке застосовано ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2014 року ( т. 2 а.с.12-15).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 18 серпня 2017 року в задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено ( т.2 а.с. 55-57).

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_5, діюча в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить зазначену ухвалу суду скасувати та постановити ухвалу, якою клопотання боржника задовольнити (Том 2: а.с. 58-61).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на них, вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючої в інтересах ОСОБА_2 , підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін,виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, виходив з того, що заява про скасування обмеження виїзду за територію України є безпідставною, оскільки з 2014 року боржник жодних дій по поверненню боргу не вчинила, існує заборгованість ,що свідчить про ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції ,з наступного.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України, в редакції чинною до 15.12.2017 року , питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Стаття 6 цього Закону передбачає, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV в редакції на час вчинення державним виконавцем виконавчих дій передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника -юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З матеріалів справи вбачається , що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2014 року у справі 496/6102/13-ц позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми задоволено (т.1, а.с.38-40).

02.04.2014 року було видано виконавчий лист (т.1, а.с.44).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2014 року задоволено подання ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України (т.1, а.с.66).

Зазначена ухвала неодноразово оскаржувалася ОСОБА_2 ,

Так, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.12.2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 було відхилено, заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2014 року залишено без змін (т.1, а.с.119-121).

26.03.2015 року ОСОБА_2 оскаржила ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2014 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Біляївського районного суду від 03.06.2014 року залишено без змін (т.1, а.с.212-214).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 зверталася до суду із заявами про відстрочення виконання рішення (т.1, а.с.136-137, 219-220), та ухвалою суду від 26.03.2015 року, заяву було залишено без розгляду та ухвалою суду від 13.07.2015 року було відмовлено у задоволенні заяви (т.1, а.с.173, 252-254).

20.02.2015 року постановою головного державного виконавця відділу ДВС Біляївського МУЮ відкрито виконавче провадження (т.2, а.с.16).

Постановою в.о. начальника відділу ДВС від 20.06.2017 року у виконавчому провадженні встановлено, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів примусового характеру, коштів, майна (рухомого та нерухомого) та будь-яких доходів належних боржнику, на які можливо звернути стягнення згідно з чинним законодавством, на момент перевірки не виявлено та постановлено виконавчий документ повернути стягувачу (т.2, а.с.17-18).

Таким чином, судове рішення на час розгляду судом першої інстанції заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не виконано.

В судовому засіданні колегії суддів, ОСОБА_3 суду пояснив,що ОСОБА_2 жодної копійки на повернення боргу не сплатила , навмисно ухиляється від виконання судового рішення , за станом здоров'я спроможна працевлаштуватися . 10.10.2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 496/6102/13-ц знову було відкрито та було встановлено ,що за ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка, площею 2 га, за адресою : Одеська область, Лиманський район, Красносільська сільська рада.

При звернені з заявою про скасування обмеження у праві виїзду за межі території України ,заявник посилалася на те,що вона не спроможна виконати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2014 року у справі 496/6102/13-ц з поважних причин, які не перебувають у причинному зв'язку із її діями та не залежать від її волі. Також посилається на те, що у боржниці немає постійної роботи та стабільного прибутку, боржниця страждає низкою хронічних захворювань, що ускладнює її працевлаштування на фоні підвищення безробіття у державі, за межами України боржниця в змозі знайти роботу із заробітною платою достатньою для погашення боргу, однак суд заборонив їй перетинання державного кордону за ініціативою державного виконавця.

На підтвердження доводів заявниці суду було надано сертифікат по найму від 16.03.2015 року, згідно якого ОСОБА_2 була працевлаштована в Beach Rotana Hotel-Абу-Даби, ОАЄ, як персонал по прибиранню з 09.02.2015 року та повинна приступити до виконання своїх зобов'язань з 01.04.2015 року (т.1, а.с.42).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви , вірно посилався на те, що боржниця, надала суду виписки з медичної картки від 16.03.2015 року та 28.07.2017 року в підтвердження того, що страждає низкою хронічних захворювань, що ускладнює її працевлаштування, проте зазначені документи були предметом огляду судів різних інстанцій, а саме 26.03.2015 року ОСОБА_2 оскаржувала ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2014 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, при цьому надаючи, також виписку з медичних карток про стан здоров`я та той самий сертифікат по найму від 16.03.2015 року, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено, ухвалу Біляївського районного суду від 03.06.2014 року залишено без змін (т.1, а.с.21-214).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, а саме відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ,ОСОБА_6 від 09.11.2017 року , за ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2 га.,розташоване за адресою : Одеська область, Красносільська с/рада .

Інших доводів ,які спростовують законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не наведено.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючої в інтересах ОСОБА_2, підлягає залишенню без задоволення , а ухвала без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374,375, 381-384,390 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, діючої в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 18 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення , а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови , зазначений строк обчислюється з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 09.02.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова