АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4291/16-ц 22-ц/774/164/К/18
Справа № 210/4291/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22-ц/774/164/К/17 Чайкіна О.В.
Категорія - 33 (IV) Доповідач Барильська А.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участі: представника Міністерства юстиції України - Стельмаха Івана Васильовича,

прокурора прокуратури Дніпропетровської області - Шелудько Наталії Юріївни,

позивача ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України та прокуратури Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа - Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа - Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури, які були уточнені 01.02.2017 року.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач вказувала, що відносно неї 12 березня 2012 року слідчим прокуратури Центрально-Міського району міста Кривого Рогу була порушена кримінальна справа за ст. 368 ч. 1 та 366 ч. 1 КК України.

Досудове розслідування по справі було закінчено 27 квітня 2012 року і справа направлена спочатку до Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу, а потім за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу.

Позивач обвинувачувалась в тому, що 05 березня 2012 року, працюючи на посаді директора Міського комунального закладу культури «Народний Дім» (далі по тексту МКЗК «Народний Дім»), займаючи в комунальному закладі відповідно до статуту, посаду, пов'язану з виконанням організаційно-розпорядчих, а також адміністративно-господарських функцій, тобто будучи посадовою особою, з корисливих мотивів начебто отримала хабар за виконання в інтересах особи, що дає хабар, а також в інтересах третьої особи дій, пов'язаних з використанням службового становища, а також здійснила службове підроблення. У квітні 2012 року відсторонена від займаної посади - директора Міського комунального закладу культури «Народний дім» на період досудового та судового слідства.

В зв'язку з відстороненням від посади директора, з 10.04.2012 року була переведена на посаду керівника вокального колективу з навантаженням 0,5 ставки в цьому ж комунальному закладі і перебувала на вказаній посаді до квітня 2015 року.

11 березня 2015 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження у відношенні позивача за ст. 366 ч. 1 КК України було закрито в зв'язку з закінченням терміну притягнення до кримінальної відповідальності.

Судовий розгляд кримінальної справи за ст. 368 ч. 1 КК України в суді першої інстанції тривав до 18 грудня 2013 року і постановою від зазначеної дати Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу повернув кримінальну справу для проведення додаткового розслідування. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2013 року залишена без змін. 19 березня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ст. 368 ч. 1 КК України та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000018.

Постановою слідчого СВ Центрально-міського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 13 червня 2014 року на підставі ст. 110, 284 ч. 1 п. 2 КПК України кримінальне провадження №0000018 від 19.03.2013 року у відношенні ОСОБА_4 було закрито у зв'язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 1 КК України.

Вказана постанова 14 серпня 2014 року була скасована постановою прокурора Центрально-міського району м. Кривого Рогу.

Повторно постановою слідчого СВ Центрально-міського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 03 вересня 2014 року на підставі ст. 110, 284 ч. 1 п. 2 КПК України кримінальне провадження №0000018 від 19.03.2013 року у відношенні ОСОБА_4 було закрито у зв'язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 1 КК України.

Враховуючи наведені обставини, а також виходячи з особистих суттєвих страждань та переживань, розмір відшкодування завданої моральної шкоди, позивач оцінила для себе в сумі 600 000,00 грн., яку просила стягнути за рахунок коштів державного бюджету в якості відшкодування.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 150000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати по справі компенсовано за рахунок коштів Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди, зменшивши цей розмір до 48000 грн., посилаючись на те, що позивачем не доведено спричинення їй моральної шкоди, а суд першої інстанції не обґрунтував ані характер правопорушення, ані глибину фізичних та душевних страждань позивача. Крім того апелянт вважає, що розмір морального відшкодування має становити саме 48000 грн., оскільки розмір морального відшкодування не може бути меншим за вказану суму.

В апеляційній скарзі представник Міністерства юстиції України ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що справу було розглянуто без участі представника Міністерства юстиції України.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно стягнув моральну шкоду з Міністерства юстиції України, оскільки вина Міністерства в даному випадку відсутня а відповідачем по справі має бути відповідний державний орган.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди та недоведеність її розміру. Так судом першої інстанції не надано обґрунтування, яке б підтверджувало факт заподіяння позивачу моральних страждань чи втрат немайнового характеру.

Крім того апелянт зауважує на тому, що в даному випадку розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини повинна становити 1600 грн., а не 3200 грн.

Також апелянт зауважує на тому, що порушення кримінальної справи відбулось внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину у цих діях, а отже і вирішення питання щодо відсутності вини могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у що у зв'язку з безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 КК України, тривалим кримінальним провадженням проти позивачки (30 місяців), та в подальшому закриттям кримінального провадження за ч. 1 ст. 368 КК України з реабілітуючих підстав, застосуванням під час досудового розслідування відносно позивача запобіжного заходу у вигляді відсторонння від посади, ОСОБА_4 було завдано моральної шкоди.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

За змістом 376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Однак, суд першої інстанції дійшов таких висновків при неповному з'ясуванні обставин справи, та з порушенням норм процесуального права.

В силу ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегією суддів встановлено, що відповідача по справі - Міністерство юстиції України, не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання і доводи апеляційної скарги представника Міністерства юстиції України, в цій частині, є обґрунтованими, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 12.03.2012 року старшим слідчим прокуратури Центрально-Міського району міста Кривого Рогу Подгорцем С.В. була порушена кримінальна справа у відношенні ОСОБА_4 за ст. 368 ч. 1 та 366 ч. 1 КК України (а.с. 8).

Згідно постанови старшого слідчого прокуратури Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Погорцева С.В. від 23 квітня 2012 року ОСОБА_4 пред'явлено обвинувачення за ст. 368 ч. 1 КК України за ознаками: «отримання посадовою особою в якому б то не було вигляді хабаря за виконання в інтересах особи, що дає хабар або в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища» та за ч. 1 ст. 366 КК України за ознаками: «складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів» (а.с. 9-10).

Відповідно до розпорядження Криворізького міського голови від 10.04.2012 року за № 90-р ОСОБА_4 відсторонена від посади директора міського комунального закладу культури «Народний дім» на період досудового та судового слідства (а.с.11).

Постановою Слідчого СВ Центрально-Міського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Остапенко К.Ю від 03 вересня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 19.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв'язку з встановленою відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення. (а.с.12).

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Враховуючи викладене вище, аналізуючи фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що у зв'язку з безпідставним притягненням ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 КК України, тривалим кримінальним провадженням проти неї (30 місяців), та в подальшому закриттям кримінального провадження за ч. 1 ст. 368 КК України з реабілітуючих підстав, застосуванням під час досудового розслідування відносно позивача запобіжного заходу у вигляді відсторонення від посади, ОСОБА_4 було завдано моральної (немайнової) шкоди, яка знайшла свій прояв у істотних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивачки, колегія суддів, враховуючи обставини справи та доводи апеляційних скарг відповідачів та третьої особи, виходить з наступного.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», проводиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Згідно із п.п. 1, 3, 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, який набрав чинності з 1 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким, чином, враховуючи період перебування ОСОБА_4 під слідством з березня 2012 року по вересень 2014 року - 29 місяців та 24 дні, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меньшим за 48000 грн. (1600 грн. х 30 місяців).

Проте, встановлення того факту, що розмір морального відшкодування не може бути меншим за 48000 грн., не позбавляє суд визначити цей розмір у більшому розмірі.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість перебування позивача під слідством і судом, глибину її переживань у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, відсторонення позивача від займаної посади, вимушені зміни у житті у зв'язку з цим, з урахуванням вимог розумності і справедливості, встановлення спеціальним законом мінімальних розмірів відшкодування шкоди, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 60000 грн., які підлягають стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційних скарг відповідачів та третьої особи стосовно того, що позивачем не доведено спричинення їй моральної шкоди, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки спростовуються п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а також п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК, згідно якого моральна шкода відшкодовується незалежно від органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги Держказначейства про те, що Державна казначейська служба України не є учасником спірних правовідносин, оскільки при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то саме Державна казначейська служба України залучається як відповідач. При цьому, суд враховує, що у п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування, бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення на її користь 60000 грн. моральної шкоди з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Керуючись ст.ст.374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України та прокуратури Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа - Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 60000 (шістдесят) гривен в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: