П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду від 22 листопада 2017 року, що ухвалене під головуванням судді Ковальова Ігоря Миколайовича о 15 год. 10 хв. 45 сек., у справі №569/10168/17 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заборгованості по виплаті розрахункових при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку (повний текст судового рішення складено 30.11.2017 року),

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (далі - ПрАТ "Рівнеазот") про стягнення заборгованості по виплаті розрахункових при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивовано тим, що при звільненні його з роботи належні суми роботодавцем виплачено не було, що є підставою для стягнення з відповідача 18 503, 70 гривень середнього заробітку за час розрахунку при звільненні.

В подальшому представник позивача зменшив розмір позовних вимог до стягнення 17 886, 91 гривень.

Рішенням Рівненського міського суду від 22 листопада 2017 року позов задоволено:

Стягнуто із ПрАТ "Рівнеазот" на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за час із 28 березня 2017 року по 11 травня 2017 року в розмірі 17 886, 91 гривень та 640 гривень судового збору.

На рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунки при звільненні відповідачем подано апеляційну скаргу, де посилається на його незаконність та необґрунтованість, що полягали у неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а також неповноті з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначалося про наявність поважних причин і об'єктивних обставин, що мають істотне значення, та підтверджують відсутність вини роботодавця щодо своєчасного виконання. Вважає, що ним зобов'язання з виплати заробітку перед позивачем виконані повністю.

Так, станом на 16 травня 2017 року РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" має перед ПрАТ "Рівнеазот" заборгованість у розмірі 11 238 581, 67 гривень. Боржник не в змозі виплатити дану заборгованість, що покладає на відповідача додаткові обов'язки по утриманню та належній діяльності очисних споруд самостійно. Також на підставі рішення господарського суду ПрАТ "Рівнеазот" не отримає більше 600 000 гривень, що також впливає на своєчасність виплати працівникам заробітку.

На його думку, ПрАТ "Рівнеазот" з грудня 2016 року по березень 2017 року знаходилося у вкрай важкому становищі, що включало в себе імпорт дешевших російських добрив в Україну за антидемпінговими цінами, що разом із повним обмеженням постачання природного газу підприємству фактично зупинили виробництво. Юридично же наказом №293 від 10.04.2017 року було повністю припинено виробничу діяльність структурних підрозділів відповідача та оголошено вимушений простій з нарахування працівникам двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Таким чином, дані обставини призвели до затримки у виплаті нарахованої заробітної плати і вихідної допомоги позивачу. Ця обставина завдана у зв'язку із вчиненням дій на усунення небезпеки, що загрожує правам і обов'язкам ПрАТ "Рівнеазот", тобто відповідач діє у стані крайньої необхідності.

Покликається на положення ч. 2 ст. 1171 ЦК України, де передбачено звільнення заподіювача шкоди від її відшкодування частково або повністю у разі завдання її в стані крайньої необхідності.

Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" відповідач є платником єдиного внеску, що разом із нормами ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачають можливість звернення позивача до органів зайнятості населення після звільнення для отримання грошової допомоги по безробіттю.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при припиненні трудового договору в розмірі 17 886, 91 гривень, ухваливши нове - про звільнення ПрАТ "Рівнеазот" від відшкодування шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив із їх доведеності та обґрунтованості, оскільки відповідачем порушено вимоги законодавства про оплату праці, що, в свою чергу, потягло за собою нарахування компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Тому на користь позивача із ПрАТ "Рівнеазот" стягнуто спірну суму, на якій наполягав ОСОБА_1

Як установлено судом, і ці обставини сторонами не заперечуються і визнаються, позивач працював апаратником ДПК 6 розряду Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" (після зміни організаційно-правової форми - ПрАТ "Рівнеазот") з 5 квітня 1999 року. Наказом №806-ВК від 23.03.2017 року його було звільнено з 27 березня 2017 року за ст. 38 КЗпП України, тобто за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю (а.с. 3).

З 28 березня 2017 року, тобто з наступного дня після звільнення, ПрАТ "Рівнеазот" мав перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 63 475, 19 гривень (січень-березень 2017 року у розмірі 41 295, 22 гривні, в т.ч. компенсація за невикористану відпустку склала 3 856, 30 гривень, та вихідна допомога - 34 516, 05 гривень). Повний розрахунок заборгованості за заробітком фактично здійснено лише 11 травня 2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Спірні правовідносини виникли з приводу невиплати відповідачем у передбачені законом строки заробітної плати, що призвело до виникнення у ОСОБА_1 права вимагати нарахування і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Норми ч. 1 ст. 116 КЗпП України визначають необхідність при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, що провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За таких обставин міським судом правильно з'ясовано, що порушенням законодавства про своєчасну виплату нарахованої заробітної плати є нездійснення роботодавцем виплати заборгованої заробітної плати в день звільнення працівника, що потягло за собою нарахування середнього заробітку за час затримки розрахункових коштів.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З урахуванням обставин, що мають значення для справи, та вимог закону суд зробив обґрунтований висновок про виникнення у ПрАТ "Рівнеазот" зобов'язання сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2017 по 11 травня 2017 року.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що при вирішенні спірних правовідносин судом правильно застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Відповідно до пунктів 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події. з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках. передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середнього заробітку за час затримки виплати сум суд попередньої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до довідки від 27.03.2017 №579 ОСОБА_1 було нараховано за вересень 2016 - лютий 2017 років 78 428, 55 гривні (а.с. 5). При цьому середньоденний заробіток склав 616, 79 гривень.

За період з дня звільнення позивача з роботи по день виплати заборгованості із заробітної плати кількість робочих днів склала 29 одиниць.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2017 року по 11 травня 2017 року становить 17 886, 91 гривень, що вираховується у спосіб множення середньоденного заробітку - 616, 79 гривень на кількість робочих днів, тобто на 29.

Тому зазначена сума підлягає стягненню з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1

Правильності нарахування розміру середнього заробітку за час затримки виплати сум, належних при звільненні, ПрАТ "Рівнеазот" у засіданні міського суду не оспорював, як і не покликався на це у доводах своєї апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України (в редакції, що діяла на час вирішення справи) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин та ухваленні рішення застосовано норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із відповідача на користь ОСОБА_1 17 886, 91 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд правильно послався на пункти 20 і 25 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", де зазначено про правову необхідність задоволення позовів, що ґрунтуються на фактах порушення вимог ст.ст. 115, 116 КЗпП України і застосуванні ст. 117 КЗпП України.

Обґрунтованими є і його твердження про врахування Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку із положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Також вірно взяті до уваги і правові позиції Верховного Суду України, що відображені у його постановах від 2 липня 2014 року у справі №6-76цс14, від 3 липня 2013 року у справі №6-64цс13, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-39цс11, від 21 листопада 2011 року у справі №6-60цс11.

Щодо доводів апеляційної скарги про існування крайньої необхідності, що призвело до порушення прав позивача, то їх спростовано висновками місцевого суду, з правильністю яких погоджується і колегія суддів.

Не можна погодитися і з твердженнями автора скарги про те, що спірна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з порушенням строків їх виплати, є матеріальною шкодою.

Так, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1.)втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2.)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В семантичному розумінні "Сучасного тлумачного словника української мови" поняттю "Шкода" дано такі визначення: 1. Матеріальні збитки, втрати; людські жертви, втрата когось; розмовне - Щось поламане, зіпсоване, знівечене. 2. розмовне - Те саме, що пустун. 3. розмовне - Вина, провина ( Х. Видавничий дім "Школа", 2011. - С. 979).

Між тим, правовідносини з приводу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з порушенням термінів її виплати регулюються ст. 117 КЗпП України та ст. 34 Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Тобто ця виплата є відповідальністю за несвоєчасний розрахунок роботодавця при звільненні працівника та втрату передбачуваних грошових доходів, а тому не є матеріальною шкодою, що випливає з деліктних (недоговірних) відносин, і до них не може бути застосованою норма ч. 2 ст. 1171 ЦК України щодо зменшення розміру шкоди через існування крайньої необхідності, за якої діяв її заподіювач.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: