АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/643/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Марченко Олени Юріївни, діючої інтересах Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення коштів.

В обґрунтування позову вказувала, що між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір зберігання належного позивачці на праві власності автомобіля марки «ВМW-630і», 2006 року, державний номерний знак НОМЕР_1, у підземному паркінгу, розташованому за адресою; АДРЕСА_1.

На виконання умов вказаного договору зберігання відповідачем видано позивачці, як поклажедавцю, електрону картку для в'їзду до паркінгу та зберігання автомобіля на постійно відведеному місці НОМЕР_3 цього паркінгу, а позивачка, в свою чергу, оплачувала послуги зберігання.

Позивачка вказувала, що незважаючи на те, що 17.03.2016 року та 18.03.2016 року її автомобіль знаходився на підземному паркінгу, 18.03.2016 року приблизно о 14 годині її донька - ОСОБА_4 виявила пошкодження вказаного автомобіля, про що негайно сповістила відповідальну особу паркінгу та поліцію.

При цьому, позивачка зазначала, що факт пошкодження належного їй автомобіля саме під час перебування останнього у підземному паркінгу підтверджується розшифровкою записів камер-спостереження паркінгу.

За вказаних обставин позивачка, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору зберігання, а також відмову останнього добровільно відшкодувати завдану пошкодженням автомобіля матеріальну шкоду, просила задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за завдану шкоду майну, яке знаходилось на зберіганні, в розмірі 201 639,18 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 30 447,52 грн., а також 3% річних у розмірі 6 662,38 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 позов задоволено частково.

Стягнуто з Фірма «Т.М.М.» - ТОВ на користь ОСОБА_2 229 635 грн. 95 коп., з яких: 199 300 грн. 00 коп. - сума грошових коштів за завдану шкоду майну, яке знаходилось на зберіганні, 23 750 грн. 86 коп. - сума інфляційних втрат, 6 585 грн. 09 коп. - сума 3% річних.

В решті вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі Марченко О.Ю., діюча інтересах відповідача, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження в даній справі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

В свою чергу, однією з підстав виникнення зобов'язань із зберігання майна є договір зберігання, який належить до категорії договорів про надання послуг.

У відповідності до положень ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

При цьому, згідно вимог ч.3 ст. 937 ЦК України прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ є власником та експлуатуючою організацією підземного паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

21 листопада 2005 року між Фірма «Т.М.М.» - ТОВ та ОСОБА_2, як власником машиномісця НОМЕР_3 вказаного автопаркінгу, було укладено Договір пайової участі в утриманні та експлуатації паркінгу №75ж/Вл49-а-05, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання щодо забезпечення зберігання транспортного засобу позивачки.

24 травня 2006 року на підставі договору міни, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, позивачка набула право власності на індивідуальне машиномісце АДРЕСА_2 (а.с.122).

01 липня 2006 року між Фірма «Т.М.М.» - ТОВ та ОСОБА_2, як власником машиномісця НОМЕР_4 вказаного автопаркінгу, було укладено Договір дольової участі в утриманні та експлуатації паркінгу №141ж/Вл49-а-06, згідно з яким позивачка передала на зберігання на автостоянку-підземний паркінг по АДРЕСА_1 транспортний засіб - автомобіль марки «ВМW 630і», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5

Відповідно до ч.1 ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства для забезпечення схоронності речі.

За змістом ст. 977 ЦК України за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках, зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першої вимогою поклажодавця.

Організація та порядок надання послуг щодо збереження транспортних засобів на автостоянках передбачений «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», які затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115 (далі Правила) .

Згідно з п.8 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року НОМЕР_3, відповідальність за охорону транспортних засобів та майна, що тимчасово або постійно знаходиться на території автостоянки, за додержанням санітарних і пожежних правил, інших вимог несуть працівники автостоянки.

За змістом п. 27 вказаних Правил, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

При цьому, в п.3.1 укладеного між позивачкою та відповідачем Договору, сторони погодили, що відповідач гарантує схоронність транспортного засобу та несе відповідальність у випадку його зникнення, розукомплектування чи пошкодження лише у випадку виконання позивачкою всіх вимог Правил та умов даного договору.

Частиною 1 ст. 950 ЦК України визначено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у розмірі суми, на яку знизилась її вартість ( п.2 ч.1 ст. 951 ЦК України).

Як видно зі справи, відповідачем було видано позивачці електронну картку для в'їзду до паркінгу, оригінал якої оглянуто в суді апеляційної інстанції, та здійснювалося зберігання автомобіля на постійно відведеному місці цього паркінгу (а.с.8), а позивачкою оплачувалися відповідачеві щомісячні послуги зберігання її автомобіля на паркінгу по АДРЕСА_1 (а.с.115,116).

Вказані обставини також не заперечувалися й представником відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулося 13.07.2017 року.

Враховуючи викладене, між сторонами по справі склалися правовідносини, які виникають з договору зберігання автотранспортних засобів та регулюються положеннями ст.ст. 633, 901, 936-955, 977 ЦК України, а також Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року НОМЕР_3, в зв'язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що між сторонам відсутні договірні відносини, не можуть бути прийняті до уваги та спростовуються матеріалами справи.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка вказувала на те, що 17.03.2016 року та 18.03.2016 року її автомобіль знаходився на підземному паркінгу, 18.03.2016 року приблизно о 14 годині її донька ОСОБА_4 виявила пошкодження вказаного автомобіля, про що негайно сповістила відповідальну особу паркінгу та поліцію.

При цьому, зазначала, що факт пошкодження належного їй автомобіля невідомими особами саме під час перебування транспортного засобу у підземному паркінгу підтверджується розшифровкою записів камер-спостереження паркінгу.

Дана обставина також підтверджується і довідкою, виданою Шевченківським управлінням поліції Головного управління національної поліції у м. Києві, з якої слідує, що 18.03.2016 року приблизно о 14 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 (адреса розташування підземного паркінгу, належного відповідачу), донька позивачки - ОСОБА_4 виявила пошкодження належного позивачці автомобіля марки «ВМW 630і», державний номерний знак НОМЕР_2, чорного кольору, 2006 року випуску.

Пошкоджений автомобіль був оглянутий працівниками поліції, фотознімки, зроблені експертом -криміналістом за клопотання представника позивачки приєднані до матеріалів справи.

У зв'язку з зазначеним, 18.03.2016 року ОСОБА_4 звернулася до ВП №4 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості за якою 01.04.2016 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004212 та розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України, за умисне знищення чи пошкодження майна.

Представником відповідача не надано суду будь-яких належних та переконливих доказів, які б спростовували факт пошкодження належного позивачці автомобіля на вказаній підземній автостоянці.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки, завдані поклажодавцеві пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у розмірі суми, на яку знизилась її вартість ( п.2 ч.1 ст. 951 ЦК України).

Як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

ЗгідноАкту прийому-передачі виконаних робіт по ремонту належного позивачці автомобіля, складеного 29.04.2016 року ТОВ «С.Т.О. Спартанців», фактична вартість виконаних робіт по відновленню вказаного транспортного засобу склала 199 300,00 коп., які були сплачені позивачкою виконавцю цих робіт ( а.с. 51-52 ). Представником відповідача не доведено суду, що вартість робіт по відновленню пошкодженого автомобіля є завищеною.

Отже, позивачці має бути відшкодована матеріальна шкода в сумі 199 300,00грн., завдана з вини відповідача внаслідок неналежного виконання останнім умов договору зберігання, який не вжив встановлених договором та законом заходів щодо збереження прийнятого на зберігання автомобіля, допустив проникнення на автостоянку невідомих сторонніх осіб, котрі пошкодили належний позивачці автомобіль.

Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачкою та Товариством відсутні договірні відносини, автомобіль на зберігання відповідачу не передавався, перепустка, яка надає право на в'їзд автомобіля у паркінг позивачці Товариством не видавалась, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявним в матеріалах справи доказами.

Крім того, представником позивачки в суді апеляційної інстанції був наданий оригінал договору зберігання належного позивачці на праві власності автомобіля марки «ВМW-630і», 2006 року, державний номерний знак НОМЕР_1, у підземному паркінгу, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, укладений 01 липня 2006 року між ОСОБА_8 та Товариством.

В запереченнях до позовної заяви представником відповідача не заперечувався факт укладення між сторонами такого договору .

Також не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі про те, що укладеним між сторонами договором не передбачено марку та номер переданого на зберігання транспортного засобу, оскільки п.1.1 договору визначено, що власник передає на зберігання на автостоянку - підземний паркінг по АДРЕСА_1 транспортний засіб, а організація приймає не себе обов'язок по забезпеченню та схоронності вказаного транспортного засобу.

Відсутність договорі погодженого сторонами найменування транспортного засобу, що передається на зберігання, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної шкоди і не свідчить про відсутність між сторонами договірних відносин, оскільки відповідач готував проект договору і мав зазначити в договорі найменування транспортного засобу, Фірма «Т.М.М.»-ТОВ виконувала умови договору, видала позивачці перепустку, пропускала автомобіль на автостоянку та постійно зберігала там належний позивачці автомобіль марки «ВМW 630і», державний номерний знак НОМЕР_2.

Окрім того, як вбачається з наданих представниками сторін до суду апеляційної інстанції аналогічних договорів, укладених відповідачем з іншими власниками машиномісць в підземному паркінгу, найменування марки транспортного засобу в п.1.1 договорів відповідачем не зазначається.

Між тим, жодних доказів щодо невиконання або неналежного виконання позивачкою умов договору та Правил, так і прийняття транспортного засобу на паркінг вже пошкодженим, стороною відповідача не надано.

Посилання представника відповідача на те, що фактично був пошкоджений інший належний позивачці автомобіль, є неспроможними й спростовуються довідкою слідчого СВ ВП №4 Шевченківського УП ГУПН у м. Києві В.Б. Бобокала від 23.02.2018 р., з якої видно, що автомобіль марки «ВМW», моделі «630І», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_6 та часового реєстраційного талону, який дійсний при наявності свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_7.

Колегія суддів вважає також необгрунтованими посилання представника відповідача на те, що відповідно до п. 4.1. Договору Фірма «Т.М.М.» - ТОВ не несе відповідальності за крадіжку, розукомплектування, чи пошкодження транспортного засобу шляхом розбійного нападу, якщо такий випадок зареєстрований у встановленому порядку в правоохоронних органах, оскільки в матеріалах справи міститься довідка з Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві, якою підтверджено, що розпочато досудове слідство щодо пошкодження транспортного засобу «ВМW», 630 номерний знак НОМЕР_8 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, тобто за умисне знищення чи пошкодження майна, а не розбійний напад.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України, виходячи з наступного.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Ні укладеним між сторонами договором, ні Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року НОМЕР_3, не передбачено відшкодування потерпілому інфляційних втрат та 3% річних.

Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись інфляційні втрати та 3% річних, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Колегія суддів вважає необхідним стягнути з Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на користь позивачки матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження майна, яке знаходилось на зберіганні, в сумі 199 300 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення на користь позивачки інфляційних втрат та 3% річних не підлягають задоволенню і у їх стягненні слід відмовити з підстав, викладених вище.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на користь держави судовий збір в сумі 1993 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Марченко Олени Юріївни, діючої інтересах Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_2 грошові кошти за завдану шкоду майну, яке знаходилось на зберіганні, в сумі 199 300 грн.

Стягнути Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на користь держави судовий збір в сумі 1993 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 06 березня 2018року

Головуючий:

Судді: