П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 754/2039/16-ц

провадження № 61-1059св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», старший державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві - Вахрушева Рада Миколаївна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року в складі головуючого судді Лісовської О. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року в складі суддів: Білич І.М., Болотова Є. В., Поліщук Н. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Зазначала, що 01 лютого 2016 року отримала постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 27 січня 2016 року про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу № 2н-531, виданого 04 серпня 2009 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з неї боргу на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), а також постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 28 січня 2016 року про накладення арешту на її майно, як боржника у виконавчому провадженні № 49898888. Заявник вважає дані постанови незаконними, оскільки банком був пропущений строк пред'явлення виконавчого документу до виконання, а також не взято до уваги сплату нею сум в рахунок погашення боргу. Також зазначала про те, що на наступний день після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на майно, незважаючи що строк для добровільного виконання ще не закінчився.

Посилаючись на зазначене, заявник просила суд визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P. M. з відкриття 27 січня 2016 року виконавчого провадження № 49898888 про стягнення з неї боргу в розмірі 84 911 грн 96 коп.; визнати протиправними дій старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P. M. з накладення 28 січня 2016 року арешту на все майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження в межах суми боргу; скасувати постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. від 27 січня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 49898888 з виконання судового наказу про стягнення з неї боргу в розмірі 84 911 грн 96 коп.; скасувати постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. від 28 січня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах суми боргу; зобов'язати старшого державного виконавця повернути стягувачу судовий наказ № 2н-531, виданий 04 серпня 2009 року Деснянським районним судом м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року скаргу задоволено частково.

Визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. з накладення 28 січня 2016 року арешту на все майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення 84 911 грн 96 коп. у ВП № 49898888.

Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. від 28 січня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення 84 911 грн 96 коп. у ВП № 49898888.

У іншій частині скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій державного виконавця з відкриття виконавчого провадження та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадженнямотивовано тим, що згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на день видання судового наказу) строк для пред'явлення виконавчого документа становив три роки та міг бути перерваний пред'явлення виконавчого документу до виконання, після чого обрахування відповідного строку починалося з початку. Судовий наказ № 2н-531, який видано Деснянським районним судом м. Києва 04 вересня 2009 року пред'являвся стягувачем до виконання у жовтні 2009 року та у вересні 2013 року, що перервало строк пред'явлення цього документа до виконання. У зв'язку із зазначеним, судами в цій частині вирішено, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за наслідком пред'явлення судового наказу до виконання у січні 2016 року відповідали вимогам законодавства, через що відсутні підстави задовольнити відповідні вимоги скарги ОСОБА_1

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій державного виконавця з відкриття виконавчого провадження та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року в частині відмови визнати протиправними дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадженнята ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року ОСОБА_1 і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, тому в силу вимог статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядаються.

Підставою скасування оскаржуваних судових рішень ОСОБА_1вказує на те, що у квітні 2012 року нею було підписано пропозицію банку по врегулюванню заборгованості за спірним кредитним договором, за умовами якої вона зобов'язалась виплатити банку до 19 березня 2015 року частину кредитної заборгованості на суму 22 517 грн 07 коп., і у такому випадку решта заборгованості буде вважатися врегульованою, а боржнику буде надано акт прощення боргу. ОСОБА_1 зазначає також, що станом на 19 березня 2015 року нею було сплачено на користь банку суму в розмірі 22 593 грн 07 коп. Посилаючись на зазначене, скаржник стверджує, що кредитна заборгованість перед банком у неї відсутня, що підтверджено матеріалами справи, однак залишено поза увагою судами попередніх інстанцій при розгляді вимог її скарги в частині оцінки правомірності дій державного виконавця з відкриття виконавчого провадження та законності оскарженої постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, що є підставою для скасування оскаржених рішень в цій частині.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 21 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 серпня 2009 року Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ № 2н-531 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу в розмірі 84 911 грн 96 коп.

Указаний судовий наказ у передбачений законом строк був пред'явлений до виконання і постановою державного виконавця від 08 жовтня 2009 року повернутий у зв'язку з відмовою у відкритті виконавчого провадження.

У подальшому представником банку повторно було подано вказаний судовий наказ на виконання, за наслідком чого 03 вересня 2013 року у відкритті виконавчого провадження було відмовлено.

21 січня 2016 року вказаний виконавчий документ втретє був пред'явлений до виконання.

27 січня 2016 року постановою старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. відкрито виконавче провадження № 49898888 звиконання указаного судового наказу.

Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на момент видачі судового наказу, строк пред'явлення виконавчого документу до виконання становив 3 роки.

Згідно із ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувану у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дати його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Перевіряючи додержання строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд має враховувати як положення статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», так і інші акти законодавства, якими врегульовано це питання.

При цьому відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 04 листопада 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в оскарженій частині, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, врахувавши, що виконавчий документ про стягнення боргу з ОСОБА_1 був востаннє повернутий без виконання 03 вересня 2013 року, що перервало строк пред'явлення до виконання указаного виконавчого документу, а банк повторно звернувся з відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження в межах встановленого законом строку - у січні 2016 року, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушення закону в діях державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги, які ОСОБА_1 зазначає як підставу скасування оскаржуваних судових рішень, щодо сплати нею за домовленістю сторін на користь банку суми в розмірі 22 593 грн 07 коп. та відсутність кредитної заборгованості перед банком станом на день відкриття спірного виконавчого провадження не спростовують указаних висновків судів з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

ОСОБА_1 не надала судам попередніх інстанцій належних та допустимих доказів існування станом на момент відкриття виконавчого провадження підстав, передбачених частиною першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції), які б перешкоджали державному виконавцю вчинити дії щодо відкриття виконавчого провадження.

Крім того, у даній справі пояснення скаржника щодо сплати нею на користь банку сум на часткове погашення боргу не могли були враховані судами при вирішенні питання щодо законності дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження, оскільки ОСОБА_1 не виконала своїх процесуальних обов'язків і не надала доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, а саме того, що вона виконала належним чином свої кредитні зобов'язання перед банком, а останній прийняв таке виконання у спосіб, передбачений законом або домовленістю між боржником та кредитором.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року в частині відмови у визнанні протиправними дій державного виконавця з відкриття виконавчого провадження та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С.П. Штелик