Справа № 376/514/17-ц Головуючий у І інстанції Віговський С. І.
Провадження № 22-ц/780/441/18 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 26 17.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.

суддів Приходько К.П., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 червня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 26 листопада 2010 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 500,00 (дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,5 % на місяць (30 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії зазначених в Заяві та Умовах і Правилах строки.

В заяві позичальника, яка була підписана відповідачем, передбачені наступні гарантії, а саме: відповідач підтвердив своїм підписом, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, із запропонованими банком Умовами і Правилами, Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг; що відповідач ознайомився і погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Таким чином, підписавши заяву позичальника та довідку про умови кредитування, відповідач підтвердив, що між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір на вказаних вище умовах.

Однак, відповідач не виконує належним чином взяті зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим має заборгованість, яка складає 13 017,42 (тринадцять тисяч сімнадцять) грн. 42 коп., а саме: 2 315,74 грн. - заборгованість за кредитом, 7 235,61 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 370,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 596,07 грн. - штраф (процентна складова), суму якої позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 14 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої неповно з'ясував обставини, що мають значення при вирішення справи, зокрема судом першої інстанції не витребовувалася картка для огляду, а тому було недостовірно встановлено строк дії кредитної картки, що призвело до необґрунтованого висновку суду про застосування строків позовної давності.

На підставі викладеного банк просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач порушив зобов'язання визначені Договором, грошові зобов'язання за Договором ОСОБА_2 після 03 вересня 2012 року не виконувались. У той же час, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 22 лютого 2017 року, включивши до позовних вимог всю суму заборгованості станом на 31 жовтня 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено умови договору, однак позивач звернувся до суду за захистом порушеного права поза межами строку позовної давності.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання, відповідно до ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи зміст наведених норм права та встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем у даній справі було порушено зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано строки позовної давності, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України передбачено два види позовної давності: загальна (ст. 257 ЦК України) та спеціальна (ст. 258 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до п. 1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг мінімальний обов»язковий платіж - розмір боргових зобов»язань Клієнта, які щомісячно підлягають до сплати клієнтом протягом строку дії Карти. Даний платіж розраховується як сума Овердрафту і сума щомісячного Платежу, який складається із нарахованих до сплати процентів і частки заборгованості по кредиту.

Із Довідки про умови кредитування від 23 грудня 2010 року, яка підписана сторонами вбачається, що розмір щомісячних платежів складається не лише із процентів, а також включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; реальна процентна ставка в місяць при погашенні заборгованості мінімально можливими платежами становить 2,92 %.

Відповідно до п. 1.1.3.2.2. Умов та правил надання банківських послуг у випадку порушення утримувачем або довіреною особою умов даного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань за Договором.

Таким чином, оскільки договором передбачено щомісячна сплата як відсотків, так і тіла кредиту ( мінімальний розмір 7% від заборгованості), а відповідач з 03 вересня 2012 року не вносив таких платежів, у позивача виникло право на пред»явлення цього позову з 26 вересня 2012 року, однак позов був поданий лише у лютому 2017 року, тобто поза межами позовної давності.

Посилання позивача на те, що суд не витребував у відповідача картку є необґрунтованими, оскільки саме на позивача покладається обов»язок доводити позовні вимоги. З письмових пояснень банку вбачається, що строк дії картки закінчувався в листопаді 2014 року (а.с. 79-80). Однак ці пояснення не є належним доказом і не могли бути прийняті до уваги судом.

Разом із тим, в даній справі не має вирішального значення строк дії картки, оскільки право на пред»явлення вимоги у позивача виникло саме з часу першого порушення відповідачем взятих на себе зобов»язань щодо щомісячного погашення заборгованості і сплаті процентів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про застосування строку позовної давності як до вимог про стягнення тіла кредиту так і до вимог про стягнення відсотків за користування кредитом.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, і не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: