Справа № 645/4407/17
Провадження № 2/645/405/18
У Х В А Л А

іменем України

15 січня 2018 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Іващенко С.О.,

за участю секретаря судового засідання Новицької Я.В.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

05 жовтня 2017 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, якою просили стягнути з ОСОБА_2, на їх користь заборгованість за кредитним договором б/н від 10 листопада 2011 року в розмірі 52394,06 грн., а також судові витрати з судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Ухвалою судді від 21 листопада 2017 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Водночас, згідно п.п. 22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 року «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Згідно ж усталеної прецедентної практики ЄСПЛ закон повинен бути прогнозованим для учасників провадження.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині у якій вони не встановлюють нових обовязків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання.

Сторони у судове засідання не зявились тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно копії актового запису про смерть № 13130 від 17 вересня 2014 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкав за адресою: АДРЕСА_1, помер 16 вересня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 42, ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Статтями 46, 47 цього Кодексу передбачено, що вони можуть мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) та здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

З матеріалів справи вбачається, що позов до ОСОБА_2 предявлено 05 жовтня 2017 року, тоді як 16 вересня 2014 року останній помер.

Враховуючи, що на момент предявлення позову цивільна правоздатність ОСОБА_2 припинилась у зв'язку зі смертю (ст. 25 ЦК України), останній не може вважатися відповідачем у справі у розумінні цивільно-процесуального законодавства, а відтак пред'явлення до нього позову не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Отже, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку ст. 55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника, однак лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне закрити провадження у вищевказаній справі з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, та роз'яснити позивачу право на звернення до суду з позовом на підставі ст. 1281 ЦК України, у разі встановлення спадкоємців ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 49, 255, 260 ЦПК України,суд

у х в а л и в:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Харківської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 353, 354, 355, п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя