РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2018 р.

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Невядомського Д.В.

при секретарі Коломойцеві М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтуванні свого позову вказав, що рішенням Київського Районного суду м. Харкова від 26.10.2011 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частина від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, визначеного Законом України про бюджет для дитини відповідного віку, починаючи з 25 серпня 2011 року до досягнення дитиною повнолітня. Проте, протягом останніх 4 років неповнолітня дитина ОСОБА_3 мешкає разом з батьком, мати в свою чергу продовжує отримувати аліменти на утримання сина і витрачати їх на власні потреби. Неповнолітній син проживає разом з позивачем і знаходиться на повному утриманні останнього, у звязку з чим продовження стягнення з нього аліментів на користь відповідачки є безпідставним, оскільки відповідач отримує аліменти на утримання сина, але не використовує їх на його утримання та виховання, що і стало підставою для звернення до суду.

Представник позивача в судове засідання з»явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовільнити.

Представник відповідача в судове засідання з»явився, заперечував щодо заявлених позовних вимог та просив відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, гарантоване право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині держави, так і за кордоном (ч.З ст.27 Конвенції).

Так судом встановлено,що рішенням Київського Районного суду м. Харкова від 26.10.2011 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частина від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, визначеного Законом України про бюджет для дитини відповідного віку, починаючи з 25 серпня 2011 року до досягнення дитиною повнолітня. Виконуючи рішення Київського районного суду від 26.10.2011 року ОСОБА_1Ю сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина, проте з 2013 року неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком, знаходиться повністю на його утриманні, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 03.10.2017 року, згідно з яким, син проживає з батьком приблизно 4 роки за адресою: АДРЕСА_1, копія якого міститься в матеріалах справи.

Також, службою на клопотання позивача ОСОБА_1 було запрошено матір дитини відповідача ОСОБА_2 , яка в своїх поясненнях наполягала на тому, що діє в інтересах сина, витрачає аліменти в розмірі 1028 грн. виключно на потреби сина в школі та речі для його особистого вжитку. Службою було запропоновано надати всі документи, чеки, які б підтвердили витрати на дитину, але у визначений строк ніяких документів відповідачкою надано не було. Також Службою був запрошений неповнолітній син, який підтвердив, що на теперішні час мешкає разом з батьком, грошей мати йому не дає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно до ч.2 ст. 188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду

Системний аналіз зазначених норм Сімейного кодексу України дає підстави для висновку, що у разі зміни місця проживання дитини, коли дитина стає проживати із одним із батьків, з якого стягувалися аліменти на користь другого з батьків, то в даному випадку боржник у виконавчому провадженні про стягнення аліментів має право на звільнення від обовязку сплати аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Відповідно дост. 141 ЦПК Українисудові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 133,141, 244-245 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина - задовольнити в повному обсязі.

Звільнити з 23.10.2017 року ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 від стягнення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частина від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, визначеного Законом України про бюджет для дитини відповідного віку, починаючи з 25 серпня 2011 року до досягнення дитиною повнолітня, призначених за рішенням Київського районного суду м.Харків від 26 жовтня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.(шістсот сорок гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Нев'ядомський