Номер провадження 22-ц/775/40/2018
Суддя доповідач Новосьолова Г.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів Азевича В.Б., Новосядлої В.М.,

секретар Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури Донецької області на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2017 року (суддя першої інстанції Бакуменко А.В., повний текст рішення складений 13 жовтня 2017 року у приміщенні суду м. Краматорську) у цивільній справі №234/14002/17 за позовом ОСОБА_1 до Шабельківської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шабельківської селищної ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги наступним.

ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 серпня 1997 року належить житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка площею 0,1208 га по АДРЕСА_1. У даному домоволодінні позивачка проживає з донькою безперервно з травня 2007 року і по теперішній час. Донька власниці домоволодіння ОСОБА_3 - ОСОБА_4 пустила її жити в цей будинок, віддала всі документи і виїхала до РФ, де постійно й проживає. До м. Краматорська ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 ні разу не приїжджали, родичів в них тут не залишилося, в будінку ніхто не зареєстрований. За ці роки позивачка робила в будинку ремонтні роботи, клеїла шпалери, красила вікна, поли, паркан, ворота, зробили цементну відмостку біля будинку, перебудувала підвал, частково замінила сантехніку та труби водопостачання, сплачує поточні платежі за користування комунальними послугами. Також вона обробляє постійно земельну ділянку, на якій саджала огородину та фруктові дерева. Вважає, що з моменту її мешкання в домоволодінні з травня 2007 до теперішнього часу, тобто впродовж 10 років сумлінно, відкрито і безперервно володіла чужим майном, а саме: житловим будинком з господарськими будівлями, земельною ділянкою площею 0,1208 на по АДРЕСА_1, як своєю власністю.

Отже, позивачка просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності, на житловий будинок АА'а загальною площею 36,0 кв.м, господарські споруди - літню кухню Б, сараю Г, Д, гаражу Е, вбиральню В, огорожу 1-3, замощення І, криницю К, та земельну ділянку площею 1208 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_1.

13 жовтня 2017 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку набувальної давності, на житловий будинок АА'а загальною площею 36,0 кв.м, господарські споруди - літню кухню Б, сараю Г, Д, гаражу Е, вбиральню В, огорожу 1-3, замощення І, криницю К, земельну ділянку площею 1208 кв.м, розташовані по АДРЕСА_1.

17 грудня 2017 року додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду прокуратурою Донецької області подана апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду в частині визнання права власності на земельну ділянку скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, мотивуючи неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає що, суд першої інстанції не врахував положення ч. 2 ст. 344 ЦК України та особливості набуття права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності, не звернув уваги та не застосував до спірних правовідносин положення ст.119 ЗК України, згідно з якими відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1, відповідач Шабельківська селищна рада, апелянт прокуратура Донецької області не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.75,76,79).

Крім цього, апеляційним судом Донецької області на сайті судова влада України 05 січня 2018 року було розміщено оголошення про розгляд справи за апеляційною скаргою прокуратури Донецької області на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2017 року у цивільній справі №234/14002/17 за позовом ОСОБА_1 до Шабельківської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, 24 січня 2018 року о 11 год. 30 хв. (а.с.72,73).

До апеляційного суду від Шабельківської селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника (а.с.77).

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на земельну ділянку скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги апелянтом рішення суду оскаржується лише в частині визнання права власності на земельну ділянку, тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

В інший частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Згідно ст.ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 1997 року державним нотаріусом в.о. Другої краматорської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом НОМЕР_1 ОСОБА_3, на підставі заповіту, посвідченого Другою краматорською ДНК 25 лютого 1997 року і зареєстрованого в реєстрі за № 20, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку АДРЕСА_1, який належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, а земельна ділянка належить на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого Шабельківською п.с.н.д. 15 лютого 1997 року, спадкова справ №158, зареєстровано в реєстрі за №2397 (а.с.10).

15 лютого 1997 року Шабельківською селищною Радою народних депутатів видано державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_5 площею 0,1208 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 та передана для обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6-6-182 (а.с.11).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12 грудня 2016 року вбачається, що 04 листопада 2016 року Управлінням Держгеокадастру у м. Краматорську Донецької області зареєстрована земельна ділянка: кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1208 га, право власності належить ОСОБА_5, рішення органу місцевого самоврядування Свідоцтво про смерть про смерть серія НОМЕР_3 від 03 березня 1997 року, видане виконкомом Шабельківської селищної ради м. Краматорськ Донецької області Шабельківська селищна рада 24 січня 1997 року, державний акт від 15 лютого 1997 року ДН (а.с.12).

Відповідно до акту Шабельківської селищної ради від 20 вересня 2017 року, складеного секретарем ради, ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1, фактично мешкає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з травня 2007 року по теперішній час (а.с. 21).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку, виходив з того, що починаючи з 2007 року по теперішній час ОСОБА_1 разом зі своєю донькою проживала в будинку, добросовісно, відкрито та безперервно володіла майном, протягом більше 10 років, робила ремонт у будинку, підтримує його в належному стані, визнання права власності не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,а тому у відповідності до вимог ст.344 ЦК України набула право власності на це майно в порядку набувальної давності, оскільки надані нею письмовими доказами є достовірними і визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. Отже, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно на спірний будинок, одночасно задовольнив і позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку не відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 1 статті 344 ЦК України набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

На підставі ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку про те, що конструкція ст. 119 ЗК значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю.

З матеріалів справи вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,1208 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 серпня 1997 року, що підтверджується та не оспорюється позивачкою, яка у позовній заяві зазначила, що власниця будинку та землі є саме ця особа, яка мешкала та мешкає у Росії, але відповідно до норм земельного законодавства на час виникнення правовідносин (1997 рік) це право не було зареєстровано власником.

Отже, позивачці відомий власник земельної ділянці, але вона не довела, що він ухиляється від переоформлення права власності на земельну ділянку, а тому вона не позбавлена можливості привести це відповідно до норм земельного законодавства.

Крім того, зі змісту ст.119 ЗК України вбачається, що набуття права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності мають громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років (не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку), але позивачка користується спірною земельною ділянкою лише з травня 2007 року, що нею зазначено в позовній заяві та підтверджується актом складеним секретарем Шабельківської селищної ради від 20 вересня 2017 року..

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування положень ст. 344 ЦК України до правовідносин з приводу визнання права власності на земельну ділянку.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на земельну ділянку необхідно скасувати та у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, оскільки доведено про існування власника земельної ділянки та позивачка користується спірною ділянкою лише з 2007 року, отже визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

При розгляді справи судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокуратури Донецької області задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2017 року в частині визнання права власності на земельну ділянку скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шабельківської селищної ради в частині визнання право власності на земельну ділянку площею 1208 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

В інший частині рішення суду не оскаржувалось.

Повний текст постанови буде виготовлено до 29 січня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку і строки, визначеної статтею 390 ЦПК України.

Головуючий Г.Г.Новосьолова

Судді В.М.Новосядла

В.Б.Азевич

Повний текст постанови виготовлений 26 січня 2018 року.

Суддя - доповідач Г.Г.Новосьолова