АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/488/18 Головуючий 1 інст. - Уханьова І.С.
Справа № 617/855/17-ц Доповідач - Бурлака І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» січня 2018 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Бровченка І.О., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 29 грудня 2007 року між нею та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка укладено договір оренди землі № 469-1, відповідно до умов якого вона передала, а товариство прийняв у користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 5,6948 га, яка знаходиться на території Червоноармійської сільської ради Вовчанського району Харківської області і належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1

Зазначила, що договір оренди землі не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме в договорі відсутні такі узгоджені в письмовій формі істотні умови щодо визначення орендної плати (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду).

Вказала, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції, але в укладеному договорі ця обставина відсутня; що грошова оцінка орендної плати не приведена у відповідність до вимог чинного законодавства, внаслідок чого орендна плата, яка за умовами договору включає в себе земельний податок, є багатократно меншою ніж сам земельний податок.

Вважала, що відсутність обов'язку відповідача за умовами договору щодо індексації орендної плати та її підвищення з самого початку поставили орендодавця в невигідні умови поряд із орендатором, більш того щодо нотаріальної оплати сторони навіть не визначили та не зафіксували певний обсяг продукції в тонах, що зумовлює зменшення отримання продукції щороку.

Просила розірвати договір оренди землі № 469-1, укладений 29 грудня 2007 року між нею та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року, в якому ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року виправлено помилку, у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі; вирішити питання про розподіл судових витрат.

При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала позовні вимоги. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з моменту укладення договору та по день подачі позовної заяви істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору оренди, а саме істотно зросли ставки податку за землю, що у своїй вартості перевищує суму орендної плати та істотно знецінилася національна валюта України, у зв'язку з індексацією споживчих цін; що сума орендної плати, встановлена договором у розмірі 500,00 грн. є меншою ніж розмір земельного податку, встановленого у 2017 році, а отже суперечить вимогам чинного законодавства.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про вручення учасникам справи судових повісток.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи залишено без задоволення, оскільки доказів поважності причин відкладення відповідачем не надано.

Виходячи з вимог закону та обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не довела, що є підстави для розірвання договору оренди.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 24 вересня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 26, ОСОБА_1 на підставі розпорядження Вовчанської районної державної адміністрації № 277 від 17 вересня 2004 року є власником земельної ділянки площею 5,6948 га, розташованої на території Червоноармійської сільської ради Вовчанського району Харківської області.

29 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка укладено договір оренди землі № 469-1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала в оренду Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка земельну ділянку площею 5,6948 га, яка знаходяться на території Червоноармійської сільської ради Вовчанського району Харківської області строком на 20 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 29 грудня 2007 року ОСОБА_1 надала, а Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка прийняв земельну ділянку загальною площею 5,6948 га.

Згідно акту визначення меж земельної ділянки в натурі від 29 грудня 2007 року ОСОБА_1 передалаСільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка земельну ділянку загальною площею 5,6948 га.

Із договору оренди землі від 29 грудня 2007 року вбачається, що орендна плата видається (виплачується) орендарем один раз на рік, та складає за домовленістю сторін 500,00 грн. у вигляді сільськогосподарської продукції та послуг за цінами орендаря, або за ініціативи орендаря у грошовій формі. У розмір орендної плати входить податок на землю. Орендна плата видається (виплачується) один раз на рік до 31 грудня. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідно до чинного законодавства. Розмір орендної плати переглядається за домовленістю сторін: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі передбаченим чинним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення спірного договору оренди землі, передбачено істотні умови договору оренди землі, а саме: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Стаття 93 ЗК України передбачає, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За положеннями частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в договорі відсутні такі узгоджені в письмовій формі істотні умови щодо визначення орендної плати (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду), є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі», обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Як вбачається з пункту 12 спірного договору оренди землі розмір орендної плати переглядається за домовленістю сторін у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином обов'язок щодо обчислення індексації орендної плати законом покладений на орендаря і на виконання вимог вищевказаної норми закону відповідачем індексація орендної плати проводилася, орендна плата позивачу сплачувалася з урахуванням відповідної індексації, що підтверджується відповідними списками про отримання орендної плати та відомостями про виплату за 2014-2017 роки.

Крім того слід зазначити, що за весь час дії вказаного договору питань щодо проведення індексації у позивача не виникало, так як відповідач систематично нараховував і виплачував орендну плату з проведенням відповідної індексації на виконання вимог статті 21 Закону України «Про оренду землі» та пункту 12 договору оренди землі, при цьому розмір орендної плати сплачувався відповідачем у більшому розмірі ніж передбачено договором оренди землі, укладеного між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами була досягнута згода щодо усіх істотних умов договору, в подальшому сторони протягом декількох років добросовісно виконували умови даного договору, у тому числі орендар сплачував орендну плату, а орендодавець її отримував.

Так, ОСОБА_1 отримала орендну плату у травні 2013 року 150 кг у вигляді сільськогосподарської продукції та 231, 17 грн., 00 грн., у 2014 році - 150 кг у вигляді сільськогосподарської продукції та 285,0 грн., у вересні 2015 року - 150 кг у вигляді сільськогосподарської продукції та 300, 00 грн., у червні 2016 року - 6267, 41 грн., у квітні 2017 року - 10948,00 грн. тощо, (а. с. 72-105).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною (стаття 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виходячи з того, що відповідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, чи дійсно порушує право орендодавця відсутність у договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця.

Аналогічна позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року справа № 6-1512цс16, від 04 лютого 2015 року справа № 6-233цс14, від 25 грудня 2013 року справа № 6-78цс13.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що спірний договір оренди земельної ділянки не містить усіх, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», істотних умов, а тому вона незгодна з тим, що протягом дії договору не була проведена індексація орендної плати, що призвело до порушення її прав на отримання орендної плати в належному розмірі, передбаченому пунктом 12 договору.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи та дотриманням інтересів усіх учасників договору виходив з того, що сторони врегулювали в договорах свої відносини на власний розсуд, як це передбачено статтею 6 ЦК України, виконували умови договору узгодженим способом, зокрема, позивач упродовж усього часу отримувала орендну плату відповідно до умов договору оренди, що нею не заперечувалось.

Отже, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивача з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання її прав порушеними в момент укладення договору та його розірвання з цих підстав.

За таких обставин судова колегія вважає, що висновок суду відповідає зазначеним вище обставинам справи, наявним у справі доказам та зроблений відповідно до норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України судова колегія

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії

Повний текст постанови складено 18 січня 2018 року.