Справа № 466/3410/18 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/983/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року року м.Львів

Справа № 466/3410/18

Провадження № 22-ц/811/983/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_3

на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 травня 2018 року (суддя Невойт П.С.)

у справі

за скаргою ОСОБА_2 М-А.М. на діяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 та скасування постанови про повернення виконавчого документа,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 29 травня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_5 на діяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 Мар`яна Богдановича та скасування постанови про повернення виконавчого документа відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_5-А.М. подавши апеляційну скаргу. Зазначає, що судом не було враховано що боржник володіє земельною ділянкою, що є в іпотеці в АКБ «Форум» та квартирою, що є в іпотеці АБ «Київська-Русь», на яке можна звернути стягнення. Вказує, що державний виконавець не провів оцінку майна, тому не відомо яка загальна вартість заставленого майна, і не відомо чи можна проводити стягнення на майно боржника на підставі ст.. 51 ЗУ «Про виконавче провадження». Вказує, що державний виконавець не вчинив усіх дій, які передбачені законом.

Просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 травня 2018 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

18.10.2018 року цивільна справа № 466/3410/18 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Сторони в судове засідання не зявилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало зведене виконавче провадження № 52694057 до складу якого входить виконавче провадження № 52386557 з примусового виконання виконавчого листа № 466/3248/15-ц, виданого 13.09.2016 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 533581,40 грн.

30.03.2018 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Підставою для винесення постанови від 30.03.2018 року слугувало відсутність у боржника майна.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції прийшов до висновку, що державний виконавець вчинив всі дії для реалізації майна боржника.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В ході проведення дій щодо примусового виконання рішення було отримано інформацію з ДФС України та Пенсійного фонду України від 02.04.2018 року відповідно до якої відкриті рахунки в банківських установах в боржника відсутні, боржник не працює, не отримує пенсію, накладено арешт на все майно боржника. Зокрема на земельну ділянку кадастровий №:21:014:0010 в с.Угри Городоцького району Львівської області. Згідно висновку про незалежну оцінку майна від 20.10.2016 року, початкова вартість земельної ділянку становить 428 049, 00 грн.

Вказана земельна ділянка була виставлена на електронні торги ДП «СЕТАМ» для проведення реалізації з метою погашення суми боргу за виконавчим документом, проте не була реалізована.

Стягувач (іпотекодержатель) АКІБ «УкрСиббанк» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно.

Статтею 49 Закону України «Про іпотеку» визначено якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета Іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості майна Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду».

На виконання запиту Львівського апеляційного суду про витребування з Шевченківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області матеріали зведеного виконавчого провадження ВП №52694057 для об`єктивного та всебічного розгляду справи та з`ясування обставин справи, Шевченківським ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області не було надіслано виконачого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи у боржника крім земельної ділянки також у власності є квартира що перебуває в іпотеці АБ "Київська Русь". Проте оцінку вказаної квартири проведено не було.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Так, у справі «ОСОБА_7 проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року) (далі справа Іванов), ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу та вказав, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв'язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту.

Рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі № 46852/13 «Бурмич та інші проти України» є продовженням пілотного рішення у справі Іванов. У цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що в рамках процедури пілотного рішення одним із найважливіших завдань є спонукання держави-відповідача до запровадження засобу юридичного захисту для всіх потерпілих від системного порушення, а відповідальність за надання відшкодування обовязково покладатиметься на національні органи влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 452 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 травня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення яким скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова про повернення виконавчого документу стягувачеві від 30 березня 2018 року у виконавчому провадженні №52386557.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текс постанови складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді