Справа № 513/978/17
Провадження № 2/513/127/18
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Бучацької А.І., секретаря судового засідання Райчевої Т.М., за участю: позивачки ОСОБА_1, представника позивачки адвоката Парапір М.П., відповідачки ОСОБА_3, представника відповідачки адвоката Муль Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з неї аліменти на своє утримання в розмірі 25% доходу відповідачки щомісячно з дня пред'явлення позову і до смерті позивачки.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідачка ОСОБА_3 є її дочкою. Позивачка після смерті чоловіка мешкає одна, є інвалідом другої групи, потребує стороннього догляду, лікування та матеріальної допомоги. Розмір її пенсії є недостатнім та не компенсує її витрат, тому що більше 1000 гривень на місяць вона витрачає на ліки.

Відповідачка працездатна, працює вчителем та отримує велику заробітну плату, крім того, має з чоловіком 15-20 га землі, 1 га винограднику, від яких отримують прибуток, автомобіль та велике домашнє господарство. Однак, відповідачка добровільно надавати матеріальну допомогу на її утримання не бажає.

Позивачка та її представник адвокат Парапір М.П. у суді позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка та її представник адвокат Муль Т.О. позов не визнали, з підстав, викладених в письмових запереченнях, посилаючись зокрема на те, що позивачка не потребує матеріальної допомоги, тому що її дохід перевищує встановлений законодавством України прожитковий мінімум для непрацездатних осіб (а.с.26-27). Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

За частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно копії запису акта про народження № 36 від 03 липня 1972 року, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_1.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого 28 серпня 1992 року, вбачається, що ОСОБА_5 28 серпня 1992 року уклала шлюб з ОСОБА_7 та обрала прізвище чоловіка ОСОБА_7 (а.с.75).

Чоловік позивачки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 8).

Як вбачається з копії витягу із акту огляду МСЕК та копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_3, позивачка ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням довічно (а.с 7).

Вона перебуває на обліку в Саратському об'єднаному управлінні пенсійного фонду України Одеської області та з 01 травня 2017 року отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1437,23 гривні щомісячно, що підтверджується довідкою № 984 від 28 вересня 2017 року (а.с. 10, 11).

З довідки № 153 Саратської ЦРЛ вбачається, що позивачка ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря терапевта Саратської ЦРЛ з діагнозом: виразкова хвороба 12 палої кишки, неповна ремісія. Дуоденогастральногорефлюкс. Постхолецистектомічний синдром. Хронічний панкреатит. Деформуючий остеоартроз суглобів верхніх і нижніх кінцівок. НФД 2 ст. Гіпертонічна хвороба 2 ст. Дісуркуляторна і гіпертонічна енцефалопатія 2 ст. з вираженим ГЛЗ, вестибулопатія (а.с. 13). Довідки № 523 та № 406 Саратської ЦРЛ підтверджують, що вона потребує постійного стаціонарного та амбулаторного лікування, стороннього догляду, не здатна до самообслуговування (а.с. 56-57).

Довідка Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області від 25 вересня 2017 року за № 1750, підтверджує, що позивачка проживає одна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до частини 1 статті 202 Сімейного Кодексу України повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги.

За змістом ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку.

Таким чином, позивачка як інвалід другої групи є непрацездатною.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" було визначено установити у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 р. N 2246-VIII розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2018 року становить 1373 гривні.

Судом встановлено, що позивачка з 01 травня 2017 року отримує пенсію у розмірі 1437,23 гривні, яка перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розрахунку на місяць у розмірі 1312 гривень та у розмірі 1373 гривні, які були встановлені відповідно з 01 травня 2017 року та з 01 грудня 2017 року статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік».

На час ухвалення судом рішення пенсія позивачки у розмірі 1437,23 гривні також перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який з 01 січня 2018 року не змінився та складає 1373 гривні, що передбачено ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік».

Довідка СГВК «Победа» Саратського району Одеської області від 17 жовтня 2017 року за № 805, підтверджує, що позивачка ОСОБА_1 протягом 2017 року отримала орендну плату за належні їй та її покійному чоловіку, ОСОБА_6, дві земельні ділянки площею по 2,93 га кожна, в загальній сумі 13300 гривень (6650 грн.+6650 грн.) (а.с. 32). Таким чином, з вищевказаних земельних ділянок позивачка отримує додатковий дохід, який в розрахунку на місяць складає 1108,33 гривень (13300 грн.: 12 місяців).

Відтак, щомісячний дохід позивачки за 2017 рік складає 2545,56 гривень (1437,23 грн. + 1108,33 грн.), що перевищує вищевказаний розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до роз'яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Той факт, що позивачка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, не знайшов об'єктивного підтвердження.

Разом з тим, судом встановлено, що до складу сім'ї відповідачки входять шість осіб: чоловік, дочка ОСОБА_8, 2004 року народження, дочка ОСОБА_9, 1995 року народження, зять та онука, що підтверджується довідкою Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області за № 1851 від 17 жовтня 2017 року (а.с. 30).

Відповідачка ОСОБА_3 працює вчителем у Новоселівській НВК «ЗОШ 1-3 ст. - ліцей», середній розмір її заробітної плати на місяць складає 6575,70 гривень (39454,17 грн. : 6 міс.), що підтверджується довідкою Управління освіти, сім'ї, молоді та спорту за № 389 від 30 жовтня 2017 року (а.с. 34).

Відповідно до довідки № 135 від 18 жовтня 2017 року чоловік відповідачки ОСОБА_10 працює у СГВК «Победа», середній розмір його заробітної плати на місяць складає 3485 гривень (27880 грн. : 8 міс.) (а.с. 28). З довідки Саратської селищної ради Саратського району від 12 жовтня 2017 року вбачається, що зять відповідачки ОСОБА_11 з 08 вересня 2017 року працює оператором комп'ютерного набору з посадовим окладом в розмірі 2049 гривень (а.с. 35).

Інші члени сім'ї відповідачки не працюють.

Таким чином, відповідачка не має можливості надавати допомогу на утримання матері. Крім того, сам факт непрацездатності позивачки не зумовлює виникнення у відповідачки обов'язку сплачувати аліменти. Суду не надано доказів, що позивачка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Надані позивачкою рецепти не містять дати, прізвища лікаря та його печатки; довідки та чеки на придбання ліків не містять інформації про те, що позивачка несла витрати по придбанню ліків, що вказані ліки є необхідними для неї та придбавались за призначенням лікаря, тому вони не є належними доказами додаткових витратах на придбання позивачкою ліків (а.с.60-68).

Окрім того, частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом позову є стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. Позовні вимоги щодо стягнення витрат на догляд та лікування позивачкою не заявлялись.

Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У зв'язку з чим, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 202 СК України, ст.ст. 2, 5, 10-13, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Саратський районний суд Одеської області до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. І. Бучацька