Справа № 755/5807/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Томіленку В.В., Чуб Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на його користь з ОСОБА_2 280,00 гривень вартості квитка в якості відшкодування збитків, що виникли в результаті розірвання договору та 1000,00 гривень моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на загальнодержавному телеканалі «СТБ» ряд програм веде (модерує) відповідач ведучий ОСОБА_2 Згідно з концепціями передач та оголошеннями ОСОБА_2 позиціонується як фаховий (професійний) психолог (особа з вищою освітою психолога), спеціалізуючись на психологічній корекції поведінки, наданні психологічної допомоги, тощо. В засобах масової інформації, в Інтернет-виданнях та на публічних дошках в місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_2 було розміщено оголошення про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні Підприємства федерації професійних спілок України «Міжнародний центр культури і мистецтв профспілок України» відбудеться семінар (майстер-клас) з напрямку психології дитини (дитячої психології) за участі (ведення) відповідача. Маючи намір прийняти участь у семінарських заняттях фахівця в галузі практичної психології ним було придбано квиток на зазначений захід. Вартість квитка - 280,00 гривень. Однак, як вбачається з квитка, замість майстер-класу (семінару) - тобто наукових, медичних (практичних) занять з психології насправді заплановано проведення вистави. Тобто, на відміну від фахово-орієнтовного спеціалізованого заходу насправді йому, як споживачу (так само як іншим споживачам) було «підсунуло» виставу (розважальний захід). Таким чином, відповідачем було організовано та реалізовано обман (ошукання) його, як споживача (так само, як і інших аналогічних споживачів) - під виглядом одного заходу - насправді умисно реалізовано квитки та запропоновано істотно інший захід, до якого він не має та не мав інтересу. Він був зацікавлений в наданні психологічної допомоги та психологічної корекції, а не у перегляді розважальних вистав, шоу, клоунад та різних «викрутасів». У подальшому, ним було з'ясовано, що ОСОБА_2 взагалі не є фахівцем у галузі психології та не має відповідної вищої освіти і фаху психолога згідно з встановленою (затвердженою) навчальною програмою, та є «самозванцем» і відвертим шахраєм. На запит від його імені Національна академія медичних наук України інформувала про неприпустимість проведення будь-яких психологічних дослідів та надання послуг особами без фахової психологічної освіти, як відверто шкідливих. Відповідач застосував недобросовісну рекламу (оголосивши у себе наявність медичної (психологічної) спеціальності) та прийнявши публічні зобов'язання про проведення майстер-класу, а натомість мав лише можливість надати низько сортову виставу сумнівного ґатунку (не будучи і актором), яка йому не потрібна. Таким чином, вважає, що відповідач зобов'язаний повернути йому вартість квитка на непотрібний йому сумнівний розважальний захід (виставу) та сплатити (відшкодувати) моральну шкоду. Він відчував та відчуває моральні страждання у зв'язку з неправомірною поведінкою відповідача, який виявився банальним шахраєм та пройдисвітом, назвавши себе фаховим психологом та пообіцявши проведення майстер-класу (тренінгу), не маючи до цього ніякого хисту та права. Він розраховував на отримання фахової психологічної допомоги (лікувально-профілактичного заходу), але був вражений пізніше отриманою інформацією, що виявляється, він насправді є покупцем (замовником) розважальних послуг (при тому, що різного роду низькопробних вистав йому вистачає і «в телевізорі» (в різного роду низькопробних телепрограмах) та повсякденному житті абсолютно безкоштовно. Вважає, що розмір моральної шкоди, яку йому завдав відповідач, має становити 1000,00 гривень. Ця сума є розумною та достатньою для компенсації йому завданих моральних збитків, ця сума також є надмірною для відповідача та цілком враховує його майновий стан.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив в разі його неявки слухати справу за його відсутності, позовну заяву (доводи позову) підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду письмові заперечення проти позовної заяви, в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав викладених у запереченнях.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з електронного квитка, долученого позивачем до матеріалів справи, було придбано електронний квиток на виставу: ОСОБА_2/майстер клас на ІНФОРМАЦІЯ_1 18:00, сектор: балкон 1-го яруса за ціною 280 гривень, рід: 5, місце: 46, номер замовлення: 706092 (а.с. 34).

Відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів».

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.

Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об'єм тощо), умови використання; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач, зокрема, посилається на те, що він, придбавши електронний квиток на майстер-клас ОСОБА_2, бажав отримати саме майстер-клас по психології, а натомість в день обіцяного майстер-класу було проведено виставу, а не майстер-клас ОСОБА_2, у зв'язку з чим вважає, що його права були порушені.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Порядок ведення квиткового господарства в театрально-видовищних підприємствах та культурно-освітніх закладах та поширюється на всі театрально-видовищні підприємства (театри, цирки, філармонії, концертні організації, професійні творчі колективи, музичні колективи і ансамблі тощо) та культурно-освітні заклади (культурні центри, музеї, художні галереї (виставки), виставкові зали, історико-культурні заповідники, парки культури та відпочинку, клубні заклади, палаци і будинки культури, заклади освіти сфери культури, культурно-інформаційні та культурно-просвітницькі центри тощо) незалежно від підпорядкування, форм власності та організаційно-правових форм (далі - підприємства, організації, установи культури) визначений Інструкцією з ведення квиткового господарства в театрально-видовищних підприємствах та культурно-освітніх закладах, затвердженого Наказом Міністерства культури і мистецтв України 07 липня 1999 року № 452 (у редакції наказу Міністерства культури України 12.05.2011 № 34).

Відповідно до п. 1.2. Розділу І вказаної Інструкції, бланк квитка (абонемента) - друкована стандартна форма документа із зазначенням реквізитів, що містять інформацію щодо ціни, серії, номера квитка, назви заходу, місця, дати і часу його проведення, номерів ряду та глядацького місця; електронне зображення квитка - інформація, що формується в АСПК під час випуску квитка і містить графічне зображення реквізитів та ідентифікатора квитка, придатна для друку на принтері або для перегляду та сканування на іншому електронному пристрої споживача, при цьому всі реквізити, що містяться на електронному зображенні квитка, відповідають реквізитам електронного квитка, на підставі якого сформоване електронне зображення; електронний квиток - упорядкована сукупність даних, в тому числі сформована АСПК, що включає значення реквізитів квитка, які однозначно описують і підтверджують право на відвідування заходу; ідентифікатор електронного квитка - кодоване зображення (штрих-код, дот-код тощо), унікальне для кожного квитка, що формується АСПК; квиток - документ, що підтверджує право особи на

одноразове відвідування заходу; реквізити квитка (електронного квитка) - інформація, обов'язкова для квитків при їх випуску та продажу (ціна, серія, номер квитка, назва заходу,

місце, дата і час його проведення, номери ряду та глядацького місця, ідентифікатор квитка).

В той же час, наданий суду в якості доказу відвідування вказаного заходу, електронний квиток не дає суду можливості встановити придбання даного квитка саме позивачем, як споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки двовимірний штрих-код, який несе в собі вказану інформацію та розміщений на даному електронному квитку, не містить розпізнавальної інформації даного характеру, а до матеріалів позовної заяви жодних відомостей, які б підтверджували придбання електронного квитка саме на ім'я позивача надано не було, у зв'язку з чим судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача вартості квитка у розмірі 280,00 гривень.

Крім того, у зв'язку з тим, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про відшкодування вартості квитка на захід, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, оцінюючі належність та допустимість доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 5, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», Інструкцією з ведення квиткового господарства в театрально-видовищних підприємствах та культурно-освітніх закладах, затвердженого Наказом Міністерства культури і мистецтв України 07 липня 1999 року № 452 (у редакції наказу Міністерства культури України 12.05.2011 № 34), ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: