АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 761/8499/15-ц Головуючий в 1 інстанції - Піхур О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/175/2018 Доповідач - Желепа О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, Повне товариство «Ломбард «Альянс автоіпотечних кредиторів Стецков та компанія», Міністерство юстиції України, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна ЛюдмилаДмитрівна, Повне товариство «Ломбард «Альянс автоіпотечних кредиторів Стецков та компанія», Міністерство юстиції України, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.12.1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено підроблений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала та фактично належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, в якій він постійно проживає з грудня 1972 року. 31.07.2013 року, внаслідок незаконної угоди, ОСОБА_7 реєструє право власності на дану квартиру і того ж дня продає ОСОБА_8 08.08.2013 року квартира знову незаконно продається ОСОБА_9, який 05.11.2013 року уклав з Повним товариством «Ломбард «Альянс автоіпотечних кредиторів Стецков та компанія» договір іпотеки в рахунок забезпечення зобов'язань за договором про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого ОСОБА_9 в строк до 03.05.2014 року мав повернути грошові кошти в сумі 246000,00 грн. зі сплатою відсотків. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2014 року позовні вимоги Повного товариства «Ломбард «Альянс автоіпотечних кредиторів Стецков та компанія» були задоволені і вирішено стягнути з ОСОБА_9 суму заборгованості. 03.10.2014 року ухвалою Шевченківського районного суду в м. Києві замінено у виконавчому провадженні стягувача на відповідача ОСОБА_2 25.02.2015 ОСОБА_2 укладає з ОСОБА_9 договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого ОСОБА_9, як законний власник квартири ОСОБА_3, передав ОСОБА_2 в рахунок виконаних нею зобов'язань, що забезпечувались вказаним договором іпотеки від 05.11.2013 року і квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 За фактом шахрайського заволодіння квартирою ОСОБА_3 слідчим відділом Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000227, відомості про внесені до ЄРДР 26.12.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч.2 та ст. 194 ч. 1 КК України. Право власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується відповідною довідкою № 2920 від 02.12.2013 року, виданої КП «Житлово-екслуатаційна контора «Покровська», копією дубліката, виданого розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації 17.12.2003 року, свідоцтва про право власності на житло від 1998 року, витребуваної в Київському міському БТІ. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу від 10.12.1998 року нікчемний, порушує його законні права як власника квартири.

З урахуванням уточнень, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 грудня 1998 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, зареєстрований на товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа»; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1; стягнути судові витрати в загальній сумі 7296,84 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, Повне товариство «Ломбард «Альянс авто-іпотечних кредиторів Стецков та компанія», Міністерство юстиції України, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10.12.1998 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, зареєстрований на товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа».

Витребувано у власність ОСОБА_3 із незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3775,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В скарзі вказував на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з'ясування обставин справи. Посилався на порушення норм ст. 10, 11, 31 ЦПК України при прийнятті до розгляду заяви про зменшення позовних вимог від 23.02.2017 року та заяви про збільшення позовних вимог від 28.07.2017 року вже після початку розгляду справи по суті. Зазначив, що суд безпідставно взяв до уваги як доказ висновок експерта з кримінальної справи, оскільки експертиза судом не проводилась, експерта не попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Посилався на неналежність доказів, а саме : дублікату свідоцтва про право власності на квартиру. Судом невірно розподілені судові витрати.

У відзиві на апеляційне скаргу представник позивача посилався на те, що подані заяви про уточнення (зміну позовних вимог) жодним чином не можна розцінювати як такі, що мали своєю метою зміну предмету позову або його підстав. Висновки експертного дослідження від 18.02.2015, є достатніми, належними та допустимими доказами, отриманими в передбаченому законодавством України порядку. Судом правильно вирішена справа в частині стягнення саме з відповідача на користь позивача судових витрат. Також вказував на те, що апелянтом навмисно перекручуються тези ч.2 ст.388 ЦК України, відповідно до яких майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, оскільки така норма закону застосовується лише під час реалізації майна на прилюдних торгах.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2, її представник та представник третьої особи ПТ "Ломбард Альянс авто-іпотечних кредиторів Стецков та компанія" доводи скарги підтримали.

Представники позивача доводи скарги заперечували.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Задовольняючи вимоги про визнання недійсним договору та витребування квартири, суд вважав встановленими такі обставини.

10.12.1998 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, відповідно якого право власності на зазначену квартиру перейшло до ОСОБА_7, зареєстрований на товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» (а.с. 33).

Відповідно до інформаційної довідки наданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 30.07.2013 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_7 (а.с. 65).

Відповідно договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною (а.с. 34).

Відповідно договору купівлі-продажу від 08.08.2013 року ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_9 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною (а.с. 35).

04.11.2013 року між Повним товариством «Ломбард «Альянс автоіпотечних кредиторів Стецков та компанія» та ОСОБА_9 було укладено договір про надання фінансового кредиту №04/11/ВВ1/13, відповідно до умов якого ОСОБА_9 отримав кредит у розмірі 246000,00 грн. зі сплатою відсотків на термін до 03.05.2014 року (а.с. 36-38).

05.11.2013 року між Повним товариством «Ломбард «Альянс автоіпотечних кредиторів Стецков та компанія» та ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки, відповідно якого ОСОБА_9 передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в якості забезпечення виконання ним зобов'язань (а.с. 39- 42).

Відповідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2014 року позовні вимоги Повного товариства «Ломбард «Альянс автоіпотечних кредиторів Стецков та компанія» були задоволені в повному обсязі (а.с. 43).

03.10.2014 року ухвалою Шевченківського районного суду в м. Києві замінено у виконавчому провадженні №44010310 стягувача Повне товариство «Ломбард «Альянс автоіпотечних кредиторів Стецков та компанія» на ОСОБА_2 (а.с. 44-45).

25.02.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого ОСОБА_9, передав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в рахунок виконання ним зобов'язань, що забезпечувались договором іпотеки від 05.11.2013 року (а.с. 46-47).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.02.2015 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 (а.с. 48).

Відповідно витягу з кримінального провадження №0000227, внесеного до СРДР 26.12.2012 року проводиться досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 ч. 1 ст. 194 КК України по факту незаконного заволодіння квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 52).

Відповідно висновку експертного дослідження за результатами проведення почеркознавчого дослідження №16171/16172/14-32 від 18.02.2015 року підпис від імені ОСОБА_3 у рядку «Продавець» графи «Подписи» договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10.12.1998 року, укладеного від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_7, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів; рукописний запис «ОСОБА_3», що міститься під друкованим текстом у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10.12.1998 року, укладеного від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_7, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_3 у рядку «Продавець» графи «Подписи» договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10.12.1998 року, укладеного від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_7, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 53-60 т. 1).

В матеріалах справи містяться довідки видані TOB «Київжитлосвіт» №169 від 30.07.2013 року, №172 від 07.08.2013 року, №3571 від 04.11.2013 року про те, що відповідно ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровані (а.с. 72-74).

Відповідно листа ТОВ «Київжитлосвіт» від 23.05.2014 року будинок №53 вул. Артема не перебуває та ніколи не перебував на обслуговуванні ТОВ «Київжитлосвіт», вищезазначені довідки не видавалися (а.с. 76).

Також в матеріалах справи містяться висновки про вартість майна-квартири за адресою: АДРЕСА_1, власниками якої зазначено ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконані ТОВ «Експерт-Альянс», але відповідно до відповіді директора ТОВ «Експерт-Альянс» надані висновки оцінювачами ТОВ «Експерт-Альянс» не виконувалися (а.с. 79-81, 83).

Відповідно довідки КП «ЖЕК «Покровська» від 12.12.2013 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3, квартира приватизована, власником є ОСОБА_3 (а.с. 88).

Відповідно копії дубліката свідоцтва про право власності на житло від 1.04.1998 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с 91).

Крім того, відповідно копії паспорта ОСОБА_3 він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 26.12.1972 року (а.с. 93).

Оцінивши вищенаведені письмові докази суд встановив, що ОСОБА_3 не відчужував спірну квартиру, яка вибула із його власності поза його волею, а тому вона підлягає витребуванню у добросовісного набувача ОСОБА_2

Права позивача порушені, а тому підлягають захисту в порядку, передбаченому ст. 388 ЦК України.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Вирішуючи спір суд вірно застосував норми матеріального права.

Доводи скарги про порушення судом норм матеріального права, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст.216 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови гасників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Оскільки між позивачем та нинішнім володільцем спірної квартири ОСОБА_2 відсутні договірні відносини, належним способом захисту позивача є витребування майна.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

За ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 88 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Також, у відповідності до вимог постанови Верховного суду України від 07.11.2012 року у справі за № 6-107цс12, що у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування усіма судами України, визначено, що оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Таким чином, суд правомірно задовольнив позов про витребування у добросовісного набувача спірної квартири.

Доводи про недотримання судом вимог закону, щодо стягнення на користь добросовісного набувача коштів, які були сплачені за квартиру, колегія суддів не приймає з огляду на те, що ОСОБА_2 не зверталась до суду з вимогами до особи якій сплатила вартість квартири. Вказані особи не були відповідачами в даній справі, а тому суд в межах розглянутих позовних вимог був позбавлений можливості стягнути на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати.

Разом з тим, колегія суддів роз'яснює, що ОСОБА_2 не позбавлена звернутись з такими вимогами в іншому цивільному провадженні.

Доводи скарги про те, що майно у ОСОБА_2 не може бути витребувано так як, його відчуження відбувалось в порядку виконання судового рішення є недоведеними, оскільки ОСОБА_2 придбала спірну квартиру за договором відступлення, а не в порядку реалізації спірної квартири державним виконавцем.

Доводи скарги про те, що місцевий суд в порушення норм ст. 10, 11, 31 ЦПК України прийняв заяви про зменшення позовних вимог від 23.02.2017 року, потім заяви про збільшення позовних вимог від 28.07.2017 року, вже після початку розгляду справи по суті, колегія суддів не приймає, оскільки відповідно до ст. 31 ЦПК України (в редакції ЦПК України, що діяла на момент розгляду справи та ухвалення рішення) було передбачено, що позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову.

Посилання в скарзі на те, що суд безпідставно в якості доказу прийняв висновок експерта в кримінальній справі, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що суд мав право прийняти такий доказ в якості письмового доказу. Як вбачається зі змісту висновку, експерт попереджався слідчим про кримінальну відповідальність за надання завідомо-неправдивого висновку. На спростування вказаного доказу відповідачем по справі суду не було подано іншого протилежного висновку. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2016 року за клопотанням представника Повного товариства «Ломбард «Альянс авто-іпотечних кредиторів Стецков та компанія» призначалась судова почеркознавча експертиза (а.с. 21 т. 2), у позивача були відібрані експериментальні зразки підпису (а.с. 76-79), надані експерту умовно-вільні зразки підпису позивача, однак остання не була проведена у зав'язку з несплатою вартості проведення експертизи (а.с. 91).

Доводи про не доведення позивачем права власності на спірну квартиру є безпідставні, та спростовуються наявними в справі та дослідженими судом доказами, з яких вбачається, що спірна квартира до її незаконного відчуження належала ОСОБА_3 При цьому не з'ясування судом обставин, щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності, правового значення для вирішення даного спору не мають.

Доводи скарги про те, що судом здійснено невірний розподіл судових витрат, колегія суддів не приймає, так як позов було пред'явлено до належного відповідача (з врахуванням ст. 388 ЦК України), а тому судовий збір в частині задоволених позовних вимог правомірно був стягнутий з відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд повно встановив обставини справи, дав належну оцінку доказам , ухвалив рішення без порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 січня 2018 року.

Головуючий Судді: