АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 645/7718/15-ц

провадження № 22ц/790/3361/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року в складі судді Ульяніч І.В.,

у с т а н о в и в:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Позовна заява, з урахуванням збільшених позовних вимог, мотивована тим, що 11 серпня 2008 року укладено Кредитний договір № 2006/0808/45-009, відповідно до умов якого Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», надало йому кредит в розмірі 46 000 доларів США 00 центів зі сплатою 12,50% річних строком до 11 серпня 2036 року.

В цей же день з метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено договори: іпотеки № 2006/0808/45-009-Z-1, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, належна позивачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 11 серпня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. за реєстровим № 582; поруки № 2006/0808/45-009-Р-2, згідно з якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поручилися перед ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», за виконання ним своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором.

На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року право вимоги за вказаним кредитним договором відступлено ПАТ «Дельта Банк».

На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року право вимоги за вказаним кредитним договором відступлено ПАТ «Альфа- Банк».

Зазначав, що банк свідомо не надав йому перед укладенням та після укладення кредитного договору в письмовій формі повну інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту. В Кредитному договорі № 2006/0808/45-009 від 11 серпня 2008 року не наведено детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки та вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов'язань, які виникають на користь третіх осіб. Кредитний договір № 2006/0808/45-009 від 11 серпня 2008 року містить лише графік погашення кредиту в розрізі сум погашення основного боргу та процентів та не містить графіку платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі, а саме - щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року. Крім того, в Кредитному договорі № 2006/0808/45-009 від 11 серпня 2008 року не визначено сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту, а також не зазначено її у процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу у вигляді а) реальної процентної ставки, б) абсолютного значення подорожчання кредиту.

Тому зазначений кредитний договір вважав таким, що укладений під впливом обману, а його волевиявлення не було направлено на укладення кредитного договору на умовах, запропонованих банком.

Враховуючи викладене, просив визнати порушеними права ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг; визнати недійсними Кредитний договір № 2006/0808/45-009 від 11 серпня 2008 року, Договір іпотеки № 2006/0808/45-009-Z-1 від 11 серпня 2008 року та Договори поруки № 2006/0808/45-009-Р-2, укладені 11 серпня 2008 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В заяві від 11 серпня 2017 року ОСОБА_5 - представник позивача просив застосувати наслідки недійсності кредитного договору, передбачені статтею 216 ЦК України.

04 лютого 2016 року Момот Євгенія Сергіївна - представник ПАТ «Дельта Банк» подала заперечення на позов. Заперечення мотивовані тим, що при підписанні кредитного договору банком в письмовій формі була надана належна інформація про умови кредитування. При цьому позивачем було підписано Додаток до Кредитного договору «Графік погашення кредитної заборгованості», отже позивач автоматично погодився з умовами договору. Оскільки про порушення свого права позивач знав з 11 серпня 2008 року, представник вважав, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми щодо строку позовної давності.

01 березня 2016 року Августова Марина Владиславівна - представник ПАТ «Альфа-Банк» подала заперечення на позов. Заперечення мотивовані тим, що в Заяві-Анкеті від 24 липня 2008 року ОСОБА_1 підтвердив, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовну вартість кредиту, що йому було роз'яснено існуючі особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

11 травня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки всім доказам. Йому об'єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору кредитних послуг із запропонованих на ринку, а також оцінки формуляру (форми) кредитного договору, що був наданий банком при укладенні кредитного договору. Йому не було відомо про порушення прав та законних інтересів оскаржуваним кредитним договором,у зв'язку з чим він і не мав можливості скористатися правом щодо відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту. Висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим, оскільки умови кредитного договору суперечать вимогам статей 11, 18 цього Закону. Розрахунок платежів не містить складових сум на момент укладення договору та інформації щодо кінцевих сум. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги Висновок судової економічної експертизи № 5621 від 01 вересня 2016 року, складений експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса, згідно з яким процентна ставка, вказана в договорі, не відповідає реально сплаченій, а показники сукупної вартості кредиту, вказані в договорі, не відповідають показникам, зазначеним кредитором в оскаржуваному кредитному договорі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які як на підставу недійсності кредитного договору посилався ОСОБА_1, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договорі зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15).

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать, що 11 серпня 2008 року укладено Кредитний договір № 2006/0808/45-009, відповідно до умов якого ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 46 000 доларів США 00 центів зі сплатою 12,50% річних строком до 11 серпня 2036 року

У пунктах 1.5., 3.1.1., 3.2. кредитного договору сторони погодили, що до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв'язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат, пов'язаних з укладанням іпотечного договору, передбаченого пунктом 2.1. цього договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього та вартість страхування об'єкта нерухомості за іпотечним договором відповідно до договору. Витрати, пов'язані з укладенням/зміною іпотечного договору, договору страхування об'єкту нерухомості, сплачуються позичальником самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

Починаючи з 10 жовтня 2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до пункту 3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі - ануїтетні платежі або ануїтетний платіж) у сумі 494 доларів США 53 центи у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну вказаного в абзаці першому цього підпункту пункту 3.1. позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту.

Проценти за користування кредитом нараховуються, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в пункті 1.3. або зміненої відповідно до пункту 6.1., та/або 8.4. цього Договору, та фактичної кількості днів користування кредитом, на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів за користування кредитом за кількість днів у місяці приймається 30 днів, у році 360. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. У випадках врегулювання відносин між позичальником та банком шляхом проведення останнім заходів примусового стягнення заборгованості (подача позову до суду або вчинення нотаріусом виконавчого напису), банк має право припинити нарахування процентів та комісій за кредитом без укладення з позичальником додаткової угоди до цього договору.

З метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 11 серпня 2008 року укладено договори: іпотеки № 2006/0808/45-009-Z-1, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, належна позивачу на праві власності на підстав Договору купівлі-продажу, посвідченого 11 серпня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. за реєстровим № 582; поруки № 2006/0808/45-009-Р-2, згідно з якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поручилися перед ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором.

На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року право вимоги за вказаним кредитним договором відступлено ПАТ «Дельта Банк».

На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року право вимоги за вказаним кредитним договором відступлено ПАТ «Альфа- Банк».

Підписанням Кредитного договору № 2006/0808/45-009 від 11 серпня 2008 року позичальник засвідчив (підтвердив) прийняття загальних умов з надання кредиту, як невід'ємних умов кредитного договору. Підписанням цього договору позичальник засвідчує (підтверджує), що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», частиною 2 статі 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому частково виконував їх. Договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки платежів, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов'язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов'язань.

Обгрунтовуючи відсутність підстав для застосування положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якими також мотивовано позов, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, оскільки умови цього договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту та періодичність платежів.

Станом на час укладення кредитного договору законодавцем не було встановлено вимоги про те, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки і що цей детальний розпис повинен бути викладений як окремий документ.

Натомість пунктом 3 Кредитного договору № 2006/0808/45-009 від 11 серпня 2008 року визначено фіксовану суму щомісячного платежу - 494 доларів США 53 центи, яка складається із заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, а в додатку до цієї угоди (графіку погашення кредиту) зазначена його орієнтовна вартість

Вказаним спростовуються доводи позивача стосовно залишення судом першої інстанції поза увагою тієї обставини, що на момент укладення спірного кредитного договору у ОСОБА_1 була відсутня інформація щодо сукупної вартості кредиту, розрахунку реальної відсоткової ставки за кредитом та графіку платежів, що на переконання позивача, є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання недійсними договору кредиту, договорів поруки та договору іпотеки у зв'язку з безпідставністю та недоведеністю заявлених ОСОБА_1 вимог.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги Висновок судової економічної експертизи № 5621 від 01 вересня 2016 року, складений експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса, згідно з яким процентна ставка, вказана в договорі, не відповідає реально сплаченій, а показники сукупної вартості кредиту, вказані в договорі, не відповідають показникам, зазначеним кредитором в оскаржуваному кредитному договорі, не ґрунтуються на законі.

Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обгрунтованості.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, які ним огрунтовано спростовано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п.1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді А.І.Овсяннікова

Р.М.Піддубний