Справа № 209/2141/17
Провадження № 2/209/63/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Решетник Т.О.,

за участю секретаря - Полухіної А.О.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кам'янське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання на дитини до досягнення нею повноліття, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та стягнути з відповідача аліменти за минулий час на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. з усіх видів його заробітку (доходу), за кожен місяць за попередні три роки.

На обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем, 10 травня 2008 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбних відносин вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 20.08.2008 р. зроблено відповідний актовий запис № 498. Відповідно до ОСОБА_5 Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 03.04.2015р № 7 10 липня 2014 р. внесені відомості про зміну прізвища дитини її батьками відповідно до ст. 148 Сімейного кодексу України. З народження дитини відповідач з нею та їх сином однією сімєю не проживає, шлюбні стосунки між ними фактично були припинені, а дитина перебуває на її повному утриманні. Відповідач мешкає окремо за адресою: АДРЕСА_1. Шлюб між ними розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.08.2011 р. Відповідач не виконує свого батьківського обовязку щодо утримання дитини. На даний час вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Від другого шлюбу має ще трьох неповнолітніх дітей: доньку Меланію, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Як мати вона не в змозі самостійно нести усі витрати на утримання їх спільного сина, адже повинна забезпечувати гідне дитинство одночасно всіх своїх дітей, надаючи їм усім можливості для зростання та розвитку. А отже на сьогодні матеріальне становище не дає мені можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвиток обдарувань. Її сім'я перебуває у скрутному матеріальному становищі. Відповідач є повністю працездатним, має задовільний стан здоровя та повинен утримувати сина. Відповідач аліменти, окрім їх спільного сина, нікому більше не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків на утриманні у відповідача немає. Відповідач офіційно не працює та не має бажання оформитись на постійне місце роботи з офіційною заробітною платою, щоб уникнути допомоги на сина. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання сина аби забезпечити нормальний розвиток дитини, не надає кошти ані на лікування, ані на товари першої необхідності. Також відповідач не приймає участі у вихованні сина, догляді за ним, щоб надати йому повноцінне батьківське піклування та турботу. Повсякденні питання та проблеми сина його не турбують. Відповідач жодного разу не підтримував сина ні матеріально, ні морально. Зазначає, що їх син має досить значні проблеми зі здоров'ям, переніс вже чотири операції, що підтверджується епікризами Обласної дитячої клінічної лікарні. У зв'язку із вказаним, син потребує частої медичної допомоги, лікування, здійснення профілактичних заходів, періодичного нагляду у лікарів, придбанні медичних лікувальних засобів, які на даний час коштують занадто дорого. Ці витрати на дитину мають постійний та зростаючий характер, а тому вона не має змоги самостійно їх нести. Між нею та відповідачем на момент предявлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Зважаючи на те, що відповідач є повністю працездатним, вважає за можливе просити суд стягнути з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 1200,00 грн. з усіх видів його заробітку (доходу). Даний розмір аліментів є цілком посильним для відповідача. Зазначила, що нею протягом усього часу окремого проживання батька з дитиною здійснювались усі залежні від неї дії, щоб сприяти виконанню ним свого батьківського обов'язку в добровільному порядку. Вона неодноразово телефонувала відповідачу з проханням приймати належну участь у матеріальному забезпеченні дитини, зверталась до його матері із проханням посприяти у встановленні справедливості, проте відповідач на ці прохання не реагує та не дає мотивованих пояснень щодо відмов у задоволенні їх законних прохань та вимог. Крім того, відповідач всілякими методами і способами намагається приховати від неї будь-яку інформацію про власні доходи та прибуток. Така поведінка, на її думку, довгий час була спрямована на те, щоб ускладнили її звернення до суду шляхом створення перешкод у доказуванні та визначенні розміру належних для утримання дитини аліментів. Вважає, що такі діяння відповідача, а точніше його бездіяльність, свідчать про свідоме, цілеспрямоване і систематичне ухилення від сплати аліментів. Тому в даному випадку застосуванню підлягає вказана вище ч.2 ст. 191 СК України, тобто присудження з відповідача підлягають також аліменти за минулий час, а саме - за три останні роки, що передували даті звернення до суду із даною позовною заявою. Що ж до розміру аліментів за минулий час, то вважає, що їх сума повинна бути аналогічною заявленій вище у розмірі 1200,00 грн. щомісяця.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання зявилася, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач ніколи не надавав їй матеріальної допомоги на утримання сина, хоч і повинен був за законом його забезпечувати.

Представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_5, яка брала участь в судовому засіданні 23.11.2017 року, підтримала позов у повному обсязі, просила задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково, зазначив, що добровільно здійснив декілька платежів у 2017 році в рахунок сплати аліментів, він згоден сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1000,00 гривень; заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина за минулий час, оскільки позивач протягом усього часу мала можливість звернутися до суду із позовом до нього про стягнення аліментів, але не скористалася цим правом.

Представник відповідача ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_3. в судове засідання з'явився, підтримав зазначені відповідачем заперечення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка є бабусею відповідача, зазначила, що ОСОБА_2 є її онуком, разом із позивачкою він не мешкає близько трьох років. Вказала, що вона надає позивачу матеріальну допомогу на утримання правнука ОСОБА_4, в серпні 2017 року в розмірі 600 грн., в жовтні передала позивачу від власного імені 3000,00 гривень, в листопаді надала грошові кошти для погашення позики 2950 грн., в січні 2018 року надала позивачу 300 грн., а 10.01.2018 року надала правнуку 100 грн.; ці гроші вона давала від себе, відповідач про це нічого не знав. Зазначила також, що позивач ніколи не просила її звернутися до відповідача щоб він платив аліменти на утримання його сина ОСОБА_8.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка є матірю відповідача, зазначила, що її син та позивач по справі не мешкають разом з 2009 року, до неї позивач ОСОБА_1 щодо сплати її сином аліментів на утримання дитини не зверталась. Вона не надавала позивачу матеріальної допомоги, матеріальні кошти онуку надавала її мати ОСОБА_7, зазначила також, що до серпня 2017 року позивач не зверталась до них щодо сплати аліментів на утримання дитини.

Вислухавши сторони по справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8).

Від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 20.08.2008 р. зроблено відповідний актовий запис № 498, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 490298, виданим 17 липня 2014 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.10). Відповідно до ОСОБА_5 Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 03.04.2015 р. № 7 10 липня 2014 р. внесені відомості про зміну прізвища дитини її батьками відповідно до ст. 148 Сімейного кодексу України (а.с.11).

Згідно наданих матеріалів, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.08.2011 р. (а.с.9).

Згідно змісту позову та пояснень позивача вбачається, що відповідач не виконує свого батьківського обовязку щодо утримання дитини, яка мешкає з нею та знаходиться на її повному утриманні. На даний час вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Від другого шлюбу має ще трьох неповнолітніх дітей. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання їх сина аби забезпечити нормальний розвиток дитини, не надає кошти ані на лікування, ані на товари першої необхідності. Також відповідач не приймає участі у вихованні сина, догляді за ним, щоб надати йому повноцінне батьківське піклування та турботу.

На теперішній час між сторонами не досягнуто домовленостей щодо умов та порядку утримання їх неповнолітньої дитини, а тому вказаний спір підлягає вирішенню судом.

Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України (надалі по тексту - "СК України") батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 р.), за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 р.), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_10 не має постійного місця роботи, отримує не регулярний, мінливий дохід, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та інших осіб, тобто відповідач, являючись батьком дитини, має всі можливості матеріально її утримувати, що є його обовязком відповідно до статті 180 СК України.

Із пояснень позивача та матеріалів справи судом також встановлено, що малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за станом здоров'я потребує медичної допомоги, йому проведено чотири операції, він потребує здійснення профілактичних заходів, періодичного нагляду у лікарів, придбання медичних препаратів, що підтверджується копіями епікризів Обласної дитячої клінічної лікарні (а.с.12-15).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що його відомі обставини щодо стану здоров'я його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на утримання дитини, враховуючи фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, керуючись принципом справедливості, добросовісності, розумності, враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище та інтереси неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає, що розмір аліментів, які просить стягнути позивачка, є дещо завищеним, тому приходить до висновку про стягнення аліментів на утримання дитини, а саме у твердій грошовій сумі в розмірі 1100,00 гривень, щомісячно, у зв'язку з тим, що дитина потребує матеріальної допомоги від батька, який згідно закону повинен утримувати дитину і має можливість це робити. Саме такий розмір аліментів, суд вважає обґрунтованим та доцільним.

Крім того, визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1100,00 грн. підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів за минулий час за останні три роки, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на виконання вимог ч.2 ст. 191 СК України позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача ОСОБА_2 на протязі трьох років, що передували зверненню із позовом про стягнення аліментів до суду, але вона не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Тобто, аліменти за минулий час можуть бути стягнені тільки за умови винного поводження відповідача, що знаходило свій прояв в ухиленні від їхньої сплати, створення ним для цього перешкод. Обставинами, які свідчать про ухилення відповідача від сплати аліментів, можуть бути приховування розміру заробітку, місця проживання, тимчасовий виїзд за кордон тощо. Відповідно наданих суду пояснень позивач вперше звернулася до відповідача із вимогою сплати аліментів на дитину тільки за декілька місяців до звернення із позовом до суду, що також підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 Інших фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність обставин щодо вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів за минулий час, що обґрунтовують вимоги позивача, судом не встановлено, тому у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь держави 640,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст.4, 13, 76-81, 89, 141, 258-265, 273, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання на дитини до досягнення нею повноліття - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_2), аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1100,00 (одна тисяча сто) гривень, щомісячно, що підлягає індексації згідно до закону, починаючи з 14.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України в м.Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

В решті вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.01.2018 року.

Суддя Т.О. Решетник