Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.01.2018 Справа №607/14469/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Грицака К.М.

за участю секретаря с/з Чех Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернопіль цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріматко-Вест» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівниками підприємству, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агріматко-Вест» звернулось в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівниками підприємству на загальну суму 117786,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що під час перебування відповідача ОСОБА_3 на посаді директора ТзОВ «Агріматко-Вест» та відповідача ОСОБА_4 на посаді головного бухгалтера, останніми було нараховано та виплачено 30.09.2014 року річні премії працівникам: менеджеру зі збуту ОСОБА_6 - 17940,00 грн., директору ОСОБА_3 - 49078,00 грн., юрисконсульту ОСОБА_7 - 7322,00 грн. менеджеру зі збуту ОСОБА_8 - 22064,00 грн., комірнику ОСОБА_9 - 4882,00 грн., інженеру-механіку ОСОБА_10 - 16500,00 грн. Однак вважає, що відповідачами зазначені грошові кошти у якості премій нараховані та виплачені незаконно та безпідставно, оскільки підставою встановлення премії, як складової заробітної плати на підприємстві в певному розмірі може бути відповідний наказ чи розпорядження керівника, колективний договір, контракт, трудовий договір, однак, колективний договір між роботодавцем й трудовим колективом не укладався. Положення про оплату праці працівників Товариства та надбавок до посадових окладів, про встановлення показників, розмірів та строків преміювання працівників Товариства не затверджувалось, жодних локальних правових актів, (наказів чи розпоряджень й ін.), які б імперативно врегульовували питання розмірів та строків преміювання працівників Товариства на підприємстві не зареєстровано. Крім того в результаті господарської діяльності підприємство в 2014 році спрацювало зі збитком, та враховуючи фінансові показники роботи підприємства, підстав та коштів для нарахування і виплати премій самому відповідачу ОСОБА_11 та працівникам, не було. Також, зазначає, що після звільнення відповідача ОСОБА_11, підприємством в 4 кварталі 2014 року було виявлено ряд сумнівних та безнадійних боргів на суму 3328200,00 тис. грн., у зв'язку з чим був нарахований резерв. Окрім того вважає, що 30.09.2014 р. річна премія нарахована та виплачена працівникам за три місяці до закінчення фінансового року, без проведення будь-якої оцінки роботи працівників. Протиправну поведінку відповідачів вбачає в тому, що вони на власний розсуд, без обґрунтування будь-якими документами нарахували та виплати грошові кошти у вигляді премії окремим працівникам. Зважаючи на вищевказане, а також беручи до уваги, що відповідачі не виконали трудові обов'язки, передбачені приписами п.6.10.4. Статуту товариства, наказу від 02.01.2014 р. № 1/БО «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику в 2014 р.», а саме відповідач ОСОБА_4 безпідставно нарахувала премії працівникам, а відповідач ОСОБА_3 безпідставно виплатив грошові кошти в якості премій працівникам ТОВ «Агріматко-Вест», чим завдали позивачу шкоди у розмірі 117786,00 грн. Протиправність поведінки відповідачів, яка полягає у безпідставному нарахуванні та виплаті грошових коштів в якості премій працівникам ТОВ «Агріматко-Вест» вважає, такою, що підтверджена ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 31.05.2016 р. у справі № 607/7835/15-ц. Оскільки про факт протиправного нарахування та виплати грошових коштів в якості премій працівникам ТОВ «Агріматко-Вест» у розмірі - 117786,00 грн. позивачу відомо в 2016 році в ході розгляду у суді справи № 607/7835/15-ц, вважає, що термін позовної давності для звернення до суду ним не порушений.

В ході судового розгляду справи позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій окрім заявленої до стягнення матеріальної шкоди в розмірі 117786,00 грн. позивач просить стягнути з відповідачів солідарно завдану матеріальну шкоду в розмірі 5860,00 грн. з яких: безпідставно нараховані та виплачені в січні 2014 року річна премія ОСОБА_3 в розмірі 2930,00 грн. та річна премія ОСОБА_6 в розмірі 2930,00 грн. Також просить покласти на відповідачів судовий збір у розмірі 1846,79 грн.

Представник відповідача ОСОБА_11 - ОСОБА_12 проти позову заперечив та подав суду письмові заперечення в яких посилається на те, що даний позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. Вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, оскільки платіжні доручення про виплату заробітної плати 30.09.2014 року працівникам ТОВ «Агріматко-Вест» підписував не ОСОБА_11, а керівник даного підприємства ОСОБА_13 Крім того відсутні підстави та умови матеріальної відповідальності що передбачені чинним законодавством, відсутній факт порушення покладених трудових обов'язків, відсутній причинний зв'язок. Також відповідач подав суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки вважає, необґрунтованими посилання позивача на те, що про виплату премій йому стало відомо в ході розгляду справи у суді в 2016 році. З урахуванням вищевказаного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Агріматко-Вест».

Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечила та подала суду письмові заперечення в яких посилається на те, що даний позов є безпідставним та не підлягає до задоволення, оскільки право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством сум третій особі і з цього часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Оскільки виплата премій на користь працівників здійснена 30.09.2014 року вважає, що строк пред'явлення позову закінчився 01.10.2015 року. З урахуванням вищевказаного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Агріматко-Вест».

Заслухавши пояснення сторін та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав:

Між ТзОВ «Агріматко-Вест» та ОСОБА_3 було укладено трудовий договір, згідно якого останній перебував на посаді директора з 01.11.2006 року по 01.12.2014 року згідно контракту від 01.11.2006 року, що підтверджено записом у трудовій книжці ОСОБА_3

ОСОБА_4 працювала у ТзОВ «Агріматко-Вест» на посаді головного бухгалтера згідно трудового договору з 01.11.2006 року (наказ № 2) по 27.02.2015 року (наказ № 5).

Згідно банківської виписки з поточного рахунку ТзОВ «Агріматко-Вест» за січень 2014 року підприємством було виплачено річну премію директору ОСОБА_3 в розмірі 2930,00 грн. та річну премію менеджеру зі збуту ОСОБА_15 в розмірі 2930,00 грн.

Згідно банківської виписки з поточного рахунку ТзОВ «Агріматко-Вест» за вересень 2014 року, 30.09.2014 року працівникам ТзОВ «Агріматко-Вест» було виплачено річні премії, а саме: менеджеру зі збуту ОСОБА_6 - 17940,00 грн., директору ОСОБА_3 - 49078,00 грн., юрисконсульту ОСОБА_7 - 7322,00 грн. менеджеру зі збуту ОСОБА_8 - 22064,00 грн., комірнику ОСОБА_9 - 4882,00 грн., інженеру-механіку ОСОБА_10 - 16500,00 грн.

Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами та доповненнями питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності.

На підставі ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України передбачено, що у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

В силу ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що підприємству було завдано матеріальної шкоди внаслідок порушення відповідачами трудових обов'язків, яка відшкодовується відповідно до ст. 130 КЗпП України.

Відповідно до п.6.12 Статуту ТзОВ «Агріматко-Вест», трудові відносини директора з товариством регулюються контрактом. Також, записом у трудовій книжці відповідача підтверджено укладення з ОСОБА_3 контракту від 01.11.2006р.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.08.2017 року, ТзОВ «Агріматко-Вест» засноване 17.10.2006 року та особами, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності належать ОСОБА_3 (згідно статуту) - підписант, та ОСОБА_13 ( згідно протоколу №2 від 03.09.2014 року) - підписант.

Відповідно до Статуту ТзОВ «Агріматко-Вест» в редакції затвердженій протоколом Загальних зборів №3 від 19.11.2012 року та Статуту ТзОВ «Агріматко-Вест» в редакції затвердженій протоколом Загальних зборів №3 від 30.10.2014 року, директором ТзОВ «Агріматко-Вест» є ОСОБА_13.

Згідно п.6.10.4. розділу «В» Статуту товариства в редакції від 19.11.2012 року саме директор «затверджує положення про оплату праці працівників Товариства та надбавок до посадових окладів, про встановлення показників, розмірів та строків преміювання працівників Товариства». Відповідно до п.8.2 Статуту «товариство самостійно визначає форми, системи та розміри оплати праці. Штатний розклад товариства не підлягає реєстрації в фінансових органах». Норми цих пунктів Статуту збереглися без змін і в Статуті редакції від 30 жовтня 2014 року.

У пункті 8.3. Статуту зазначено: «Обмеження доплат, сумісництва професій та посад для працівників Товариства не встановлюється».

Таким чином Статутом ТзОВ «Агріматко-Вест» не передбачено обмежень чи заборон на виплату премій працівникам. Повноваження Директора з цього приводу також жодним чином не обмежено.

Наказом №1 від 02.01.2014 року №1/БО «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику в 2014 році» відповідальність за ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, складання та подання звітності на підприємстві покладено на бухгалтерську службу на чолі з головним бухгалтером (п.1).

Пунктом 3.1 цього наказу передбачено, що перелічені особи наділяються правами та несуть повноту відповідальності за відповідність проведених операцій чинному законодавству та статуту підприємства згідно з посадовими інструкціями.

Проте, на підтвердження обсягу трудових обов'язків відповідачів представникам позивачів не подано контракту та посадових інструкцій. Відповідно до п.25 наказу по підприємству №1/БО від 02 січня 2014 року «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику в 2014 році» на підприємстві застосовуються форми та системи оплати праці згідно з умовами, передбаченими колективним договором та чинним законодавством. Однак, як встановлено в судовому засіданні, ні колективного договору, ні відповідних наказів на підприємстві не зареєстровано. Розмір заробітної плати по підприємству встановлювався самостійно на власний розсуд.

Згідно інформації наданої ПАТ «ОТП Банк», на запит суду, 30.09.2014 року електронним підписом платіжні доручення про виплату заробітної плати працівникам: ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8., ОСОБА_9, ОСОБА_10 підписували ОСОБА_4, ОСОБА_13

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що платіжні доручення про виплату 30.09.2014 року премій працівникам ТзОВ «Агріматко-Вест», ОСОБА_11 не підписував.

Посилання позивача на п 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» суд відкидає, оскільки даний нормативний акт не встановлює випадків повної матеріальної відповідальності.

Крім того, згідно роз'яснень, що містяться в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб.

Проте, в судовому засіданні позивачем не було доведено, а судом не встановлено факту завдання шкоди позивачу ТзОВ «Агріматко-Вест» спільними умисними діями відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позивачем не зазначено чи мало місце створення комісії яка б проводила перевірку, та дала б оцінку діям директора ОСОБА_16 чи бухгалтера ОСОБА_4, зробила відповідне заключення з цього приводу. Жодних зауважень чи претензій до роботи відповідачів зі сторони роботодавця висловлено не було. До дисциплінарної відповідальності за порушення трудових обов'язків відповідачі не притягувались.

У розділі №6 Статуту товариства, та згідно пункту 6.14 передбачено, що «контроль за діяльністю Директора здійснюється Ревізійною комісією», за результатами відповідної перевірки складається письмовий звіт.

Позивачем не надано суду Звіту ревізійної комісії щодо оцінки дій ОСОБА_11 на посаді Директора, що в свою чергу свідчить про відсутність будь яких фактів порушення ним трудових обов'язків, які б принесли негативний наслідок (збитковість господарської діяльності) для Товариства.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.03.2016 року (справа №607/7835/15-ц) вирішено: Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІМАТКО-ВЕСТ» в користь ОСОБА_3 7806,66 гривень середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за грудень 2014 року. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 31.05.2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.03.2016 року ( справа №607/7835/15-ц) залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вказано, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У позовній заяві позивач зазначає що виплата премії (яка являється предметом спору) була здійснена на користь працівників товариства 30.09.2014 року (це документально підтверджено), з огляду на це строк загальний пред'явлення позову в рамках позовної давності закінчився 01.10.2015 року. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що йому стало відомо про заподіяну шкоду лише з Ухвали Апеляційного суду від 31.05.2016 року, оскільки у згаданій ухвалі міститься лише посилання на довідку №50 від 04 листопада 2014 року, яка містить відомості про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_11, однак вказана довідка була подана позивачем ОСОБА_11 03.07.2015 року в ході розгляду Тернопільським міськрайонним судом цивільної справи №607/7835/15-ц про, що відповідно було відомо ТзОВ «Агріматко-Вест», як стороні у даній справі.

Суд вважає помилковим посилання позивача ТзОВ «Агріматко-Вест» на преюдиційність судового рішення Ухвали Апеляційного суду від 31.05.2016 року в якій зазначено про необґрунтованість виплати заробітної плати ОСОБА_11 у вересні 2014 року, оскільки позивач у своїй позовній заяві ототожнив поняття «виплата незаконна» та «виплата жодним чином не обґрунтована». Згаданий висновок Апеляційного суду про документальну необґрунтованість виплати - припустимий, оскільки в рамках справи за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ «Агріматко-Вест» розглядалось питання, яке стосувалось стягнення заборгованості по заробітній платі, відпускних та середнього заробітку за час затримки розрахунку, а питання про виплату премії не досліджувалось судом, оскільки факт даної виплати сторонами не заперечувався.

Крім того, суд вважає недоведеними твердження позивача на те, що про виплату премій 30.09.2014 року підприємству стало відомо в 2016 році в ході розгляду судом цивільної справи, оскільки в судовому засіданні встановлено, що платіжні доручення про виплату премій працівникам: ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8., ОСОБА_9, ОСОБА_10 були підписані ОСОБА_13, як директором ТзОВ «Агріматко-Вест» 30.09.2014 року, який слід вважати днем коли підприємством проведено виплати на користь третіх осіб, однак позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої підприємству лише 19.12.2016 року.

Також суд вважає необґрунтованими та заявленими з пропуском терміну позовної давності позовні вимоги про стягнення нарахованої та виплаченої в січні 2014 року річної премії ОСОБА_3 в розмірі 2930,00 грн. та ОСОБА_6 в розмірі 2930,00 грн.

Тому суд приходить до переконання, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про стягнення з працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальної шкоди, заподіяної підприємству.

Враховуючи, що в судовому засіданні позивачем не доведено порушення його прав відповідачами, не доведено причино-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та настанням шкоди, також, не було доведено передбачених законодавством підстав для покладення на відповідачів повної матеріальної відповідальності та наявності умов та підстав для солідарного стягнення із відповідачів шкоди в користь позивача в сумі 123646,00 грн., суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 16, 22, 23ЦК України, суд, ст. 130, 133, 135, 138, 233 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріматко-Вест» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівниками підприємству - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХНІ «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30- денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяР. М. Грицак