Справа № 229/3954/17
Провадження №2/229/36/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним,

третя особа - ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і просить визнати договір оренди майна з правом викупу від 09.08.2015року , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , недійсним. Обгрунтовує вимоги таким. Відповідач ОСОБА_1 звернулася до Управління за призначенням субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, із заявою від 07.11.2014р. Разом з заявою надала декларацію про доходи та майновий стан, і надала договір оренди майна з правом викупу б/н від 09.08.2015р. Субсидію було призначено на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 не мала права на укладання договору оренди від 09.08.2015р, оскільки визнана за рішенням суду недієздатною особою. Як слідство не мала права на призначення субсидії.

Крім того, договір оренди житла з викупом підлягає обов"язковому нотаріальному посвідченню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 визнала позовні вимоги частково. Пояснила, що дійсно вона є опікуном недієздатної ОСОБА_1 згідно рішення суду від 19.05.2011року. ОСОБА_1 укладала з ОСОБА_3 договір оренди майна з правом викупу від 09 серпня 2015року. Управлінню було відомо, що ОСОБА_1 є недієздатною особою. Вони прийняли цей договір. ОСОБА_1 з 2007року проживає за адресою АДРЕСА_1. Субсидією ОСОБА_1 стала користуватися пізніше, коли матеріальне становище стало скрутним. Власник квартири ОСОБА_3 проживає в м.Харкові. Вважає, що з боку Управління до неї, як громадського діяча, існує упереджене ставлення. Помилки, які відбулися при укладанні договору, виникли через необізнаність.

Ухвалою суду від 04 січня 2018р до участі у справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучений ОСОБА_3 (а.с.44)

В судове засідання 17.01. 2018р позивач не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність . (а.с.45,52)

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про відкладення розгляду справи через захворювання, однак доказів на підтвердження цих обставин до заяви не надала. (а.с.45,51)

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився. Надіслані судом повістки про виклик його до суду, за адресами, які були повідомлені відповідачем ОСОБА_2: АДРЕСА_2, та АДРЕСА_3, повернулися до суду без вручення ОСОБА_3 Номер телефону НОМЕР_1 для зв"язку з ОСОБА_3, який був повідомлений відповідачем в судовому засіданні, не має відношення ні до ОСОБА_3, ні до ОСОБА_2, що підтверджується довідкою секретаря Костіної І.В. від 04.01.2018р . (а.с.50).

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність осіб, які не з"явилися.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Позивач звертається до суду з позовом, в якому відповідачами зазначає ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ст. ст. 46,47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов"язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов"язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов"язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Судом встановлено, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 19 травня 2011року ОСОБА_1 була визнана недієздатною, а ОСОБА_2була призначена її опікуном (а. с. 3).

Оскільки ОСОБА_1 визнана недієздатною, вона не здатна мати цивільні процесуальні права та обов"язки сторони, особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов"язки в суді, а тому не може бути відповідачем в даній справі, відповідно вимоги до ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Належним відповідачем в даній справі є опікун недієздатної ОСОБА_1ОСОБА_2

Відповідно до п. 3 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива , затвердженого Постановою КМУ від 21 жовтня 1995 р. N 848, призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад.

Судом встановлено, що недієздатна ОСОБА_1 зверталася до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради з заявою про призначення субсидії і така субсидія їй була призначена (а.с.36,37,53)

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Позивач здійснює контроль за призначенням та цільовимм використанням субсидії, а тому має конкретний інтерес в оспорюваному договорі і відповідно є заінтересованою особою, а тому має право на звернення до суду за захистом прав.

Статтею 40 ЦК України передбачено, що недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

09 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір оренди з правом викупу від 09.08.2015р, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав в оренду ОСОБА_1 квартиру, яка розташована за адресою, АДРЕСА_1 (а. с. 4-5).

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 ЦК України опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною особою. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.

Згідно з ч. 2 ст. 226 ЦК України на вимогу опікуна правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він вчинений на користь недієздатної фізичної особи.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, як опікун недієздатної ОСОБА_1, не визнавала спірний договір оренди дійсним в судовому порядку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Укладений 09 серпня 2015року з недієздатною ОСОБА_1 договір оренди майна з правом викупу не є дрібним побутовим правочином, а тому цей договір на підставі ч. 2 ст. 203 ЦК України є абсолютно недійсним - нікчемним, а не відносно недійсним, тобто не є оспорюваним договором, оскільки він був недійсним вже з моменту його укладення, а тому не міг породжувати будь-яких цивільних прав та обов'язків для сторін. Оскільки нікчемність (незаконність) зазначеного договору вже встановлена законом, тому, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, визнання його нікчемним у судовому порядку ще раз не потребується.

За таких обставин суд у своєму рішенні з урахуванням ч. 2 ст. 215 ЦК України та положень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року може лише порахувати або вважати зазначений правочин нікчемним, а не визнавати його недійсним.

Отже суд приходить до висновку про необхідність вважати договір оренди майна з правом викупу від 09.08.2015року, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нікчемним.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_2, що позивачу було відомо про недієздатність ОСОБА_1 Позивач ці обставини в судовому засіданні заперечив, пояснивши, що ОСОБА_1 особисто зверталася до УСЗН із заявою про призначення субсидії. Опікуна ОСОБА_2 з нею не було. Заяву і декларацію ОСОБА_1 заповнювала особисто. Ніяких повідомлень з приводу наявності рішення про її недіїздатність з боку ОСОБА_1 та її опікуна до УСЗН не надходило ніколи. Про наявність рішення стало відомо УСЗН лише у вересні 2017року, після чого УСЗН звернулося до суду.

ОСОБА_2 ніяким чином не спростувала доводи позивача і не довела в судовому засіданні, що позивачу було відомо про недієздатність ОСОБА_1 ще у 2015році, коли укладений договір був наданий до УСЗН для отримання ОСОБА_1 субсидії.

Керуючись ст.ст. 2,11,12,13,76-81,133,141,259,263-265,268.ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

позов Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради до ОСОБА_2 задовольнити.

Договір оренди майна з правом викупу від 09 серпня 2015року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, вважати нікчемним.

В задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т. Л. Панова