Провадження № 2/522/442/18

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 р. м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси з 03.12.2012 року знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси (ОСОБА_3Д.) від 14.12.2012 року було відкрито провадження у даній справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2013 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.12.2013 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків було відмовлено (т.1, а.с.49-50, а.с.154-156).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.12.2013 року рішення суду 1-ї інстанції від 18.02.2013 року було скасовано та справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою ВССУ від 11.06.2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16.12.2013 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа була передано на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Івченко В.Б.

Ухвалою суду від 16.09.2015 року позову заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України (т.1, а.с.251).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.04.2016 року ухвалу суду від 16.09.2015 року було скасовано та справу направлено до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду (т.1, а.с.25-27).

Справа була передана на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 17.05.2016 року була прийнята до провадження та призначена до розгляду (т.2, а.с.31).

Розгляд справи 11.07.2016 року був відкладений у звязку неявкою у судове засідання позивачки. 22.09.2016 року розгляд справи був вкладений за клопотання відповідачки.

До суду 15.11.2016 року були надані до суду письмові пояснення відповідачки (а.с.45-46). Також 15.11.2016 року з боку позивача до суду було заявлено клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи (а.с.50-51).

У судовому засіданні 31.01.2017 року були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5С та ухвалою суду від 31.01.2017 року за клопотання представника позивача ОСОБА_6 по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу (т.2, а.с.77-78).

27.04.2017 року направлялось клопотання судового експерта ОСОБА_7 щодо надання доступу до обєкта дослідження. 16.05.2017 року до суду надійшли клопотання експерта ОСОБА_7 про надання доступу до обєкта дослідження та рахунок за проведення експертизи від 04.05.2017 року №17-789/52, які отримав представник позивача 17.09.2017 року (т.2, а.с.87).

Матеріали цивільної справи 25.07.2017 року були повернуті до суду разом з повідомленням судового експерта ОСОБА_7 №17-789/24 від 10.07.2017 року, згідно якого повідомлено, що не було забезпечено прибуття експерта та безперешкодний доступ до обєкту дослідження, з урахуванням викладеного матеріали цивільної справи були повернуті без дачі експертного висновку.

Ухвалою суду від 26.07.2017 року провадження у справі було відновлено та призначено справу до розгляду на 12.10.2017 року (т.2, а.с.92).

12.10.2017 року розгляд справи був відкладений у звязку з неявкою судового засідання позивача та її представника на 05.12.2017 року. 05.12.2017 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи був відкладений на 17.01.2018 року.

Відповідно до Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільно-процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017р..

Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII) , розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судову засіданні 17.01.2018 року представником позивача ОСОБА_6 було заявлено до суду клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи.

На запитання суду представника позивача пояснив, що його сповіщали про розгляд справи з 12.10.2017 року, у доступі з ознайомлення з матеріалами справи йому не було відмовлено, згідно зі своїм графіком він мав ознайомитись з матеріалами справи ще вчора, проте йому заважали погодні умови. Зазначив, що розгляд даної справи не можливий без проведення експертизи.

У судовому засіданні відповідачка та її представник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання представника позивача та просили відмовити. Відповідачка зазначила, що представник позивача рівно рік тому вимагав призначити вказану експертизу, проте за неї вони не сплатили та не впустили до квартири позивачки, а зараз знову вимагають призначення експертизи. Посилалась на те, що це є зловживанням правами з боку сторони позивача, справа розглядається з 2012 року та підстави, зазначені представником позивача, є необґрунтованими.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ст.. 12 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст.. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ч.3 вказаної статті, Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 25 КАС України).

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України), є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання).

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Згідно до розяснень Пленуму ВССУ у постанові від 17.10.2014 року №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» (пункт 3), оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід звернути увагу на те, що не можна покладати відповідальність за тривалий розгляд справи використання ними процесуальних засобів, передбачених законодавством, для здійснення свого захисту. Разом із тим слід взяти до уваги факти невиконання ними процесуальних обов'язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

Відповідно до частини другої статті 106 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом, суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Отже, суд враховує, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Суд вбачає, що представник позивача був ознайомлений з усіма клопотаннями судового експерта, між тим у встановлений строк проведення оплати експертизи здійснено не було, доступ до обєкта обстеження надано не було, також з моменту відновлення провадження у даній справі представник позивача у судові засіданні (12.10.2017 року та 05.12.2017 року) не зявлявся, суд приходить до висновку про недобросовісну поведінку сторони позивача та з урахуванням тривалих строків розгляду справи (з 2012 року), відмовляє у задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 43, 48,49 ,62, 81,83, 95, 103, 104, 109, 116, 209, 222, п. 9 Перехідних положень ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суд розяснює право на надання заперечень при оскарженні рішення суду.

Суддя Домусчі Л.В.