Справа № 202/6483/17
Провадження №2/202/400/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2018 року 16 січня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бартош ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2011 року, та разом з відповідачем прийняли спільне рішення звернутися за допомогою до лікарів у звязку із невдалими спробами позивача завагітніти.

Зазначила, що медичні обстеження вона та її чоловік почали проводити з 2013 року, а саме проведенням ряду аналізів та УЗІ. У 2014-му році позивачу було проведено ряд операцій, направлених на лікування хвороби, що на думку лікарів перешкоджала спробам позивача завагітніти. Згодом позивач звернулася до лікаря-репродуктолога, після чого уклала договір про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій з ТОВ «Екодніпро», який був підписаний її чоловіком, що свідчить про його згоду на участь у програмі ЕКЗ, після чого проведено операцію, спрямовану усунення причин, що перешкоджають успішному ЕКЗ. У 2015-му році ОСОБА_3 було проведено програму стимуляції в протоколі ЕКЗ та ряд інших заходів, направлених на початок вагітності у позивача. У 2016-му році ОСОБА_4 унеможливив продовження лікування та припинив свою участь у програмі ЕКЗ у звязку з тим, що почав проживати з іншою жінкою. Зазначає, що внаслідок припинення участі відповідача у програмі ЕКЗ, виявлена у неї спайкова хвороба почала прогресувати до 4 ступеня, у звязку з чим, вона вимушена була здійснити ще одну операцію лапароскопію, що підтверджується відповідними виписками.

Крім цього, внаслідок незавершеного належним чином лікування по програмі ЕКЗ вона вимушена була здійснити ще ряд медичних заходів, у звязку з чим з 31.10.2016 року по 30.11.2016 року знаходилися на лікарняному, та вимушена постійно консультуватись у лікарів спостерігаючи за станом здоровя. Проведення численних аналізів, операцій та інших медичних маніпуляцій та обстежень, направлених на лікування позивача сплачувалося позивачем за рахунок коштів 120 555 грн. 35 коп., отриманих від матері позивача ОСОБА_5 у борг, відповідно до боргових розписок від: 03.07.2013 року, 07.11.2014 року, 25.06.2015 року, 15.01.2016 року, що підтверджується відповідними борговими розписками та іншими документами. Посилаючись на ст. ст. 61, 65, 69, 70 СК України, ст. 190 ЦК України, просить стягнути половину грошей, витрачених нею на лікування, які були запозичені у її матері, у сумі 60 300 грн.

Також наголошувала, що відповідно до ч. 3 ст. 49 СК України позбавлення жінки можливості народити дитину у звязку з виконанням нею конституційних, службових, трудових обовязків або в результаті протиправної поведінки щодо неї є підставою для відшкодування завданої їй моральної шкоди. Оскільки стан здоровя, а зокрема репродуктивної функції ОСОБА_3 суттєво погіршився, через незавершення лікування за програмою ЕКЗ через відмову від участі у програмі лікування ОСОБА_4 та початок його проживання з іншою жінкою, чим було завдано моральних та фізичних страждань ОСОБА_3, оскільки останньою на протязі трьох років було здійснено комплекс дій, направлених на успішне лікування по програмі ЕКЗ та народження спільної з відповідачем дитини. Крім цього, підписаним відповідачем договором № ДРТ/2014/11-11 від 07.11.2014 року про надання мед. послуг із застосуванням репродуктивних технологій з програмою лікування «Успішна +» у п. 8.1 якого зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та оплати послуг і діє до виконання програми лікування чи медико-обгрунтованої необхідності її припинення.

Посилаючись на те, що через дії ОСОБА_4 ОСОБА_3 не закінчила кількарічний процес лікування за програмою ЕКЗ, протягом якого вона зазнала фізичних та моральних страждань, фізичних ускладнень, зраду ОСОБА_4, порушення права ОСОБА_3 на материнство, посилаючись на ст. 7 СК України, п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, просила стягнули з ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. а також судовий сплачений судовий збір.

Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Вказала, що в наданих копіях розписок відсутня згода відповідача на отримання коштів, сторони сплачували отриманні медичні послуги разом та за власний кошт, а обовязку щодо оплати лікування позивача після розірвання шлюбу у відповідача немає. Також зазначила, що в Індустріальному районному суді розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 27 серпня 2011 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області.

Зазначений шлюб було розірвано заочним рішенням Мелітопольського районного суду Запорізької області від 29.09.2016 року. (а.с. 104, 105)

Згідно пояснень позивача, під час перебування у шлюбі позивач та відповідач мали на меті зачати дитину, та зважаючи на ряд невдалих спроб, вирішили звернутися за медичною допомогою, що не заперечувалося представником відповідача.

З метою усунення перешкод завагітніти ОСОБА_3 було здано ряд аналізів, проведено комплекс медичних обстежень та маніпуляцій, отримано інші медичні послуги, направлені на усунення перешкод зачати дитину, придбано медикаменти, що підтверджується відповідними фіскальними чеками (а.с. 12-19) на яких не зазначено прізвище позивача, квитанціями, актами прийнятий робіт та фіскальними чеками про сплату медичних послуг, на який вказано прізвище позивача (а.с. 20, 21, 22, 25, 33, 35, 38, 39, 45, 51).

Крім цього, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з однієї сторони, як пацієнтами, та ТОВ «ЕКОДНІПРО» з іншої сторони, було укладено договір № ДРТ 2014/11-11 від 07.11.2014 року про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій вартість послуг за договором 43 000 грн., договір № К/17-05 від 04.02.2015 року про надання послуг з кріоконсервації та зберігання біологічного матеріалу, вартість послуг 4 000 грн., договір № ДРТ/2015/16/07 від 04.03.2015 року про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій, вартість наданих послуг 9 800 грн, 24.11.2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Екодніпро» договір № 49/14-х про надання медичної послуги «Секторальна резекція однієї молочної залози», вартість послуги 7 000 грн. Також 27.10.2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Екодніпро» було укладено договір про надання медичної послуги «Гістероскопії», сума послуги 5 520 грн., та ще один договір про надання відповідної мединої послуги вартістю 4 000 грн. ОСОБА_3 надано велику кількість медичної документації із зазначенням патологій та хвороб на які вона страждала до розірвання шлюбу з відповідачем.

Також, ОСОБА_3 долучено до матеріалів справи три копії розписок про отримання грошових коштів від ОСОБА_5 із зобовязанням їх повернути 1 січня 2017 року, а саме: розписка від 03.07.2013 року на суму 10 000 грн., розписка від 07.11.2014 року на суму 76 000 грн., розписка від 25.06.2015 року на суму 30 000 грн., розписка від 15.01.2016 року на суму 5 000 грн., а всього на загальну суму 121 000 грн.

На підтвердження наявності зазначених коштів у позичальника - ОСОБА_5, позивачем надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_5, яка є її матірю.

Суд вважає, що виниклі спірні правовідносини відносно суми грошових коштів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 регулюються наступними правовими нормами.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то цивільні права та обовязки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобовязань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобовязання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Суд, при вирішенні питання про стягнення з відповідача заявленої суми грошових коштів враховує, що під час судового розгляду було встановлено, що у провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Крім цього, суд враховує, що позивачем не надано оригіналів зазначених розписок, а також пояснення представника відповідача з приводу того, що відповідачу не було відомо про факт отримання грошей позивачем, а медичні послуги були сплачені власним коштом подружжя, можливість чого підтверджується доданими довідками про доходи відповідача (а.с. 97-101).

Так, відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами;

Одними з вимог до доказу є його належність та допустимість.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Разом з цим, суд, враховуючи, що позивачем не надано оригіналу розписки, або інших доказів на підтвердження виникнення в неї простроченої заборгованості перед своєю матірю, враховуючи пояснення представника відповідача, який зазначив, що відповідачу невідомо про укладення зазначених боргових розписок, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову в цій частині та відсутність правових підстав для його задоволення.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Як на підставу для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди позивач посилалася на положення статті 49 СК України, відповідно до яких позбавлення жінки можливості народити дитину (репродуктивної функції) у зв'язку з виконанням нею конституційних, службових, трудових обов'язків або в результаті протиправної поведінки щодо неї є підставою для відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Згідно з ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Разом з цим, позивачем не доведено протиправності дій відповідача, та безпосереднього причинного зв'язку між початком проживання відповідача з іншою жінкою та неможливістю ОСОБА_3 завершити лікування за програмою ЕКЗ та погіршення стану її здоровя, позбавлення можливості народити дитину.

Таким чином, суд, враховуючи зважаючи на необґрунтованість вимог позивача, відсутність доказів на підтвердження доводів, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не стягує з відповідача судові витрати по справі.

Керуючись: ст.49,55,65,68-71 СК України, ст. ст. 4,13,19,141,259,263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Повний текст рішення складено 25 січня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар