СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр.№4-с/759/2/18
ун.№759/9142/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: представника заінтересованої особи (стягувача) Семенова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 р. скаржник звернувся до суду із зазначеною скаргою, просить суд визнати дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Шевченко Т.С. не законними; зобов'язати державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Шевченко Т.С. винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, посилаючись на ті підстави, що 18.06.2016 скаржником отримано постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2/2608/196/12 виданого 28.01.2013. Скаржник вважає, що дії державного виконавця вчиненні з порушенням п. 2 ч. 1 ст. 22 та п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (04.11.2010 №2677-VI), у зв'язку з чим звернувся до суду з даною скаргою.

У судове засідання скаржник не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні заперечував у задоволені скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Державний виконавець у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Належним чином завірену копію виконавчого провадження, яка витребовувалась судом, не направила.

Таким чином, враховуючи неодноразову неявку скаржника та державного виконавця в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути скаргу без їх участі.

З'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 10.06.2016 державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шевченко Тетяною Сергіївною було відкрито виконавче провадження №51374547 на підставі виконавчого листа №2/2608/196/12 виданого 28.01.2013 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ТОВ «Кей-Колект» суми боргу у розмірі 1764651 грн. 84 коп. (а.с. 4).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішення третейського суду, рішення міжнародного комерційного арбітражу, рішення іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Таким чином, державним виконавцем проводяться дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Так, скаржник зазначає, що виконавчий лист стягувачем повинен був пред'явлений до виконання протягом одного року з моменту набрання рішенням законної сили, тобто до 17.01.2014, однак стягував отримав виконавчий лист 28.01.2013 та передав на виконання, згідно чого було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 10.06.2016, тобто з пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, крім того, скаржник зазначає, що державним виконавцем було порушено п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Однак, вимоги скаржника не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, адже факту бездіяльності державного виконавця скаржником доведено не було. Жодного доказу, який би свідчив про незаконність дій державного виконавця та підстав скасування постанови про відкриття виконавчого провадження суд не вбачає, адже по-перше, дії державного виконавця судом можуть бути визнані за наявності відповідних підстав протиправними, а не незаконними, а по-друге, сам факт здійснення таких дій державним виконавцем скаржником доведено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки суд ухвалює судове рішення на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, факту вчинення незаконних дій державним виконавцем скаржник не довів.

Враховуючи викладені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дні отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ: