Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/6697/16 Головуючий у 1 інстанції: Беспалько Т.Д.
Провадження № 22-ц/778/249/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Комунального підприємства «Солоненський сількомунгосп» Вільнянського району Запорізької області про визнання дій по нарахуванню платних послуг та боргу за сбір сміття та технічне обслуговування будинку незаконними, припинення нарахування плати та боргу за сбір сміття та технічне обслуговування як такого, що порушує права власників квартири як споживачів,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до КП «Солоненський сількомунгосп» Вільнянського району Запорізької області про визнання дій по нарахуванню платних послуг та боргу за сбір сміття та технічне обслуговування будинку незаконними, припинення нарахування плати та боргу за сбір сміття та технічне обслуговування як такого, що порушує права власників квартири як споживачів.

В грудні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись з уточненою позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (Леніна) в селі Солоне, Вільнянського району, Запорізької області.

Відповідач грубо порушує їх права, нараховуючи плату за збір сміття та технічне обслуговування їхньої квартири. Загальна сума боргу становить 2425 гривень 72 коп., даний борг склався начебто за 7 років.

Позивачі ніколи не підписували актів на виконання робіт, самостійно утилізують сміття, від відповідача позивачі не утримують ніяких послуг.

Між сторонами не існують договірні правовідносини, відповідач примушує їх укладати договір на надання житлово-комунальних послуг.

На підставі зазначеного просили визнати дії КП «Солоненський сількомунгосп» по нарахуванню ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що мешкають за адресою: Вільнянський район, с. Солоне, вул. Леніна (Центральна)АДРЕСА_2, плати та боргу за збір сміття та технічне обслуговування будинку незаконними, зобовязати КП «Солоненський сількомунгосп» припинити нарахування власникам вказаної квартири плати та боргу за збір сміття та технічне обслуговування їх квартири як таке, що порушує їх право.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 липня 2017 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суді першої інстанції виходив з того, що позивачі отримували та споживали комунальні послуги з вивозу сміття та утримання будинку, а тому між сторонами виникли договірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (Леніна) в селі Солоне, Вільнянського району, Запорізької області.

Згідно зі рішенням Солоненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №02 від 07 вересня 2010 року КП «Солоненський сількомунгосп» Вільнянського району Запорізької області визначено виконавцем робіт з надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків в селі Солоне Вільнянського району Запорізької області.

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що відповідач є виконавцем робіт з надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку по вул. Центральна ( Леніна), 15, в селі Солоне, Вільнянського району, Запорізької області, до обов'язків відповідача входить утримання як вказаного будинку, так і його прибудинкової території.

Статтею 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

За приписами ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач також зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Положеннями ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання житлово-комунальних послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачено законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. З огляду на наведене, суд вважає, що сам по собі факт відсутності договору не звільняє відповідача від виконання зобов'язань по оплаті житлово-комунальних послуг.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Суд першої інстанції обґрунтовано визначився, що незалежно від укладання відповідного договору про надання житлово-комунальних послуг позивачі, будучи власниками та мешканцями квартири в будинку, виконавцем робіт з надання житлово-комунальних послуг з утримання якого визначено відповідача, користувалися наданими послугами, і це свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про ненадання позивачами доказів на підтвердження факту ненадання та неналежного надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічна норма закріплена у ч.1 ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, обовязок доказування факту ненадання та неналежного надання відповідачем житлово-комунальних послуг покладається саме на позивачів.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно зясовані обставини справи, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору застосовані правильно, у справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 січня 2018 року.

Головуючий

Судді: