Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1014/18 Головуючий у 1-й інстанції: Карабак Л.Г.
Є.У.№ 336/3915/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегія суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кримської О.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Арсенал» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок кримінального правопорушення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що 30 серпня 2016 року з вини водія ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а належний йому мотоцикл «HONDAXR150LEK», державний номер НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 грудня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, та призначено йому покарання у вигляді штрафу у сумі 5 100 грн.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 йому завдана майнова та моральна шкода, пов'язана з необхідністю стаціонарного та амбулаторного лікування, оперативного втручання, довготривалою реабілітацією. Він тривалий час відчував фізичну біль та емоційний стрес, отримані тілесні ушкодження призвели до обмеження працездатності, порушення життєвих зв'язків. Оцінюючи суму компенсації своїх моральних страждань та обґрунтовуючи розмір завданої майнової шкоди, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 за уточненим 23.11.2017р. позовом в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, - 214 075 гривен 03 копійки, які складаються: з моральної шкоди, завданої, внаслідок ушкодження здоров'я, - 194 075 гривен 03 копійки ; з моральної шкоди, заподіяної пошкодженням майна - 20 000 гривен 00 копійок; в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров'ю, - 1 576 гривен 48 копійок; в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок втрати товарної вартості пошкодженого мотоцикла «HONDAXR150LEK», державний номер НОМЕР_1, - 3 142 гривні 84 копійки; франшизу в розмірі 1 000гривен.

Додатково обґрунтовуючи підстави для визначення розміру моральної шкоди, позивач ОСОБА_3 послався на те, що він на цілий рік з серпня 2016 року по жовтень 2017 року був позбавлений можливості отримувати освіту в навчальному закладі. На 01.09.2016 року позивач ОСОБА_3 був студентом філологічного факультету в університеті м. Познань, Польща. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень був вимушений зупинити навчання на час лікування. Лише з 01.10.2017 року позивач ОСОБА_3 отримав можливість продовжити навчання в університеті м. Вроцлав, Польща.

Крім зазначеного вище, позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування»» на свою користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'ю, в розмірі 924, 97 гривні, що еквівалентно 5 відсоткам страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, та вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 користь ОСОБА_3 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 1 576, 48 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров'ю, 3 142, 84 грн. - в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок втрати товарної вартості пошкодженого мотоцикла «Honda XR150LEK, д/н НОМЕР_1», 1 000 грн. франшизи .

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», на користь ОСОБА_3, моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'ю, в розмірі 924,97 грн., в задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_3 і ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з судовим рішенням погодилися і в апеляційному порядку його не оскаржували.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що на відшкодування моральної шкоди він в добровільному порядку поштовим переказом сплатив потерпілому 5 000 грн., а тому підстав для стягнення ще 100 000 грн. суд першої інстанції не мав. Вважає, що визначена судом першої інстанції сума морального відшкодування є необґрунтовано великою і несправедливою, судове рішення в цій частині не містить правового обґрунтування. Крім того, на думку ОСОБА_3, судом безпідставно не вирішені питання про покладання на позивача обов'язку повернути йому пошкоджені деталі і запасні частини мотоцикла, що підлягають заміні, про що зазначалося у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р.№6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Із зазначених підстав просив судове рішення в частині відшкодування моральної шкоди і шкоди, завданої внаслідок втрати товарної вартості транспортного засобу скасувати і ухвали в цій частині нове рішення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених статтями 1166, 1167, 1168, 1196 ЦК України для покладення на відповідача відповідальності за майнову і моральну шкоду, завдану майну і здоров'ю позивача, установивши, що внаслідок скоєння відповідачем кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК, був пошкоджений належний позивачеві мотоцикл, останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, тривалий час лікувався в умовах стаціонару та амбулаторно, протягом року не мав можливості вести звичний спосіб життя, навчатися на денному відділені вищого навчального закладу.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка

Судом встановлено, що 30.08.2016 року приблизно о 13.45 годині водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «DAEWOOLANOS» НОМЕР_2, під час повороту ліворуч на прилеглу територію не надав дорогу зустрічному мотоциклу « HONDAXR150LEK», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого сталося зіткнення передньою правою частиною автомобіля «DAEWOOLANOS» з мотоциклом «HONDAXR150LEK» під керуванням водія ОСОБА_3

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий водій ОСОБА_3 згідно висновку експерта № 3861 «М» від 27.09.2016 року отримав тілесні ушкодження, а саме: відкритий продольний перелом правого наколінника зі зміщенням кісткових фрагментів, рани в області правого колінного суглобу, набряку правого колінного суглобу, відкритого оскольчатого перелому зовнішньої гомілки зі зміщенням кісткових фрагментів, з повним вивихом стопи в середину та розривом дистального міжгомілкового синдесмозу, відриву внутрішньої гомілки без зміщення, обширної забійно-рваної рани правої гомілки, набряку правої гомілки та правого гомілкостопового суглобу, які у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою короткочасний розлад здоров'я, більше 21 дня, що виникли від дії тупих предметів та могли виникнути в умовах ДТП.

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 721/16 від 23.09.2016р., порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.10.1,п.10.4 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв'язку з подією ДТП та наслідками, що настали. В діях водія мотоциклу ОСОБА_3 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається.

Вищевикладене підтверджується вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2016 року (справа №336/5839/16-к, пр.№1-кп/336/394/2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.04.2017 року (пр.№11-кп/778/546/17), згідно якому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Запоріжжя, одружений, з вищою освітою, пенсіонер МВС, раніше несудимий, визнаний винним у скоєнні кримінального злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

У відповідності з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування»», що підтверджується полісом № АК/0132732від 02.08.2016 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено належний позивачу мотоцикл «HONDAXR150LEK», державний номер НОМЕР_1.

Матеріальна шкода, завдана майну, згідно з висновком № 49 від 15.05.2017 року складає 39 904 гривні, з яких 36761 гривня з урахуванням НДС - пряма шкода та 3142 гривні 84 копійки - втрата товарної вартості.

Матеріальна шкода, завдана здоров'ю - 20 075 гривень 95 копійок.

ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування»» визнала страховим випадком обставини, пов'язані із зазначеною дорожньо-транспортною пригодою, та у добровільний спосіб 23.05.2017 року в межах встановленого ліміту відповідальності відшкодувала матеріальну шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_3, - 18 499 гривень 47 копійок, а також - 30.05.2017 року відшкодувала матеріальну шкоду, заподіяну майну ОСОБА_3, в сумі 29 634 гривні 83 копійки.

Не відшкодованою залишилась франшиза, яка у відповідності до ч.18 ст.9 ЗУ «Про страхування» є частиною збитків, що не відшкодовується страховиком згідно із договором страхування, а обов'язок по сплаті франшизи є обов'язком ОСОБА_4 - особи, винної у завданні шкоди.

У відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідач ОСОБА_4, частково визнавши заявлені позовні вимоги, під час розгляду справи 09.11.2017 року поштовим переказом на ім'я позивача ОСОБА_3 в якості відшкодування лише моральної шкоди, завданої здоров'ю потерпілого, перерахував 5000 (п'ять тисяч) гривен.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід'ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст. 27 Конституції України кожна людина має невід'ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов'язок держави - захищати здоров'я та життя людини.

Як вказує ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Загальний порядок здійснення страхового відшкодування на території України визначається розділом III ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема відповідно до п. 22.3 ст. 22 вище зазначеного Закону, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пп. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 ст.9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом ст. 979 ЦК України, ст. 16 ЗУ від 07.03.1996 року, №85/96-ВР «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій сторонці (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

При визначенні законних підстав для відшкодування та розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив також з положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як вказує ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стаття 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», № 1961, від 01.07.2004 року, вказує, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася з вини ОСОБА_4, мотоцикл позивача частково втратив товарну вартість, що є однією з підстав для задоволення позову в цій частині.

Висновок № 49 від 15.05.2017 року, складений фахівцем за наслідками автотехнічного дослідження пошкоджень належного позивачу ОСОБА_3 мотоцикла «HONDAXR150LEK», державний номер НОМЕР_1, є чинним, відповідачем визнавався, не оспорювався і у передбаченому законом порядку не скасований.

Договір (поліс № АК/0132732) від 02.08.2016 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є чинним, сторонами не оскаржувався .

Обставини, пов'язані з завданням матеріальної та моральної шкоди, а також обставини, пов'язані з необхідністю довготривалого лікування, оперативного втручання, реабілітації, відчуття фізичного болю, емоційного стресу, які призвели до обмеження працездатності, порушення життєвих зв'язків позивача ОСОБА_3, а також обставини, пов'язані з розміром матеріальної шкоди, завданої здоров'ю та майну потерпілого, відповідачем визнавалися та не оспорювалися.

Доводи апеляційної скарги про обмеження розміру моральної шкоди потерпілому ОСОБА_3 не обґрунтовані належними доказами або посиланнями на норми матеріального, процесуального права, які могли би стати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Фактично відповідач помилково пов'язує розмір відшкодування із своїми матеріальними можливостями, вважаючи, що не обтяжливою для нього буде сума у 5000,00 грн., яку він вважає достатньою, з чим не можна погодитися.

Разом з тим, положенням ч.4 ст.1193 ЦК України про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, на шкоду, завдану вчиненням злочином, не розповсюджуються.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, про що зазначено в постанові ВСУ від 14 вересня 2016 року , справа № 6-725цс16.

З урахуванням викладених вище обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що достатнім для відшкодування моральної шкоди буде стягнення на користь позивача: з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування»» 924 гривні 97 копійок, що еквівалентно 5 відсоткам страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, з відповідача ОСОБА_4 100 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість судового рішення в частині визначення розміру відшкодування є безпідставними.

Висновок суду першої інстанції про розмір морального відшкодування ґрунтується на тому, що отримана позивачем тяжка травма значно вплинула на його життя, позбавила його можливості активно рухатися майже на рік. Позивач вимушений був відтермінувати навчання в університеті також на рік. Пошкодження спаплюжило зовнішній вигляд ноги, лікування було виснажливим та болючим, для молодого активного хлопця всі ці фактори у сукупності безумовно є моральною травмою. Крім того, така травма потягне за собою наслідки у майбутньому у вигляді реабілітації, терапевтичних та хірургічних заходів для повного відновлення та запобігання ускладнень, тобто така травма в певному сенсі вплине на усе майбутнє життя позивача. А відповідач в силу свого віку та розвитку не може цього не усвідомлювати.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не вирішено питання про передачу відповідачеві пошкоджених деталей з мотоциклу, які підлягають заміні, після відшкодування їх вартості, є безпідставними.

Як встановлено судом і вбачається із матеріалів справи, майнова шкода відшкодована потерпілому не за рахунок відповідача, а страховою компанією. Оскаржуваним рішенням з відповідача на користь потерпілого на відшкодування майнової шкоди стягнута не вартість майна, що не може використовуватися за при значенням, а величина втрати товарної вартості пошкодженого мотоциклу.

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди , одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З відповідною заявою відповідач до суду першої інстанції не звертався.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: