Справа № 754/5146/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Таран Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання: Двірко Т.В.,

представника скаржника - адвоката Чучковської А.В.,

представника Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві - Арійончик К.В.,

стягувача за виконавчим провадженням ОСОБА_3,

представника стягувача за виконавчим провадженням ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому розгляді в залі суду міста Києва скаргу ОСОБА_5 на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. на постанову про відновлення виконавчого провадження від 27.06.2017 року у ВП №49220323 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування та зміну особового рахунку,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_5 звернулась до суду зі скаргою на постанову про відновлення виконавчого провадження від 27.06.2017 року у виконавчому провадженні №49220323, винесену державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 16.07.2015 року Деснянським районним судом м. Києва у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, постановлено заочне рішення про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування та зміну особового рахунку, яким ОСОБА_3 був вселений до квартири АДРЕСА_1, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

04.11.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП № 49220323 (в провадженні державного виконавця Маковей Е.А.).

14.03.2016 року о 15.00 рішення суду було виконане і ОСОБА_3 був вселений до квартири АДРЕСА_1.

16.03.2017 року ОСОБА_3 звернувся до відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві з заявою про повторне вселення.

16.03.2017 року о 10.00 рішення було виконане і ОСОБА_3 був повторно вселений до зазначеної вище квартири, про що був складений акт.

Того ж дня, 16.03.2017 року, виконавче провадження ВП № 49220323 було закрите з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: «Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно виконавчим документом».

22.05.2017 року ОСОБА_3 звернувся до відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві з заявою про відновлення виконавчого провадження ВП № 49220323 відносно боржника ОСОБА_5

Своїм листом № 49220323/20 від 06.06.2017 року державний виконавець Деснянського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. повідомила ОСОБА_3 про відсутність правових підстав для повторного вселення задоволення його заяви.

26.06.2017 року в.о. начальника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Городенською Е.Л. було проведено перевірку виконавчого провадження № 49220323 відносно боржника ОСОБА_5 На її підставі було ухвалено 26.06.2017 року постанову про відповідність дій державного виконавця Маковей Е.А. вимогам Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні виконавчого провадження № 49220323.

27.06.2017 року державний виконавець Маковей Е.А. Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві постановляє оскаржувану постанову про відновлення виконавче провадження, керуючись ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник в свою чергу вважає, що постанова державного виконавця від 27.06.2017 року є незаконною, а дії державного виконавця Маковей Е.Л. неправомірними.

Також заявник просить поновити строк на оскарження постанови державного виконавця Маковей Е.А. Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 27.06.2017 року про відновлення виконавчого провадження № 49220323 щодо ОСОБА_5, оскільки він був пропущений з поважних причин: оскаржувана постанова була отримана боржником особисто 12.07.2017 року.

В судовому засіданні представник заявника Чучковська А.В. скаргу підтримала в повному обсязі та просила про її задоволення.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечували, вказуючи на те, що заявник перешкоджає виконанню рішення суду про вселення ОСОБА_3, а тому немає іншого способу виконати рішення суду, окрім поновлення виконавчого провадження.

Представник заінтересованої особи Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Арійончик К.В. залишила вирішення скарги на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, копію матеріалів виконавчого провадження, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об'єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 04.11.2015 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49220323 за виконавчим листом №754/5146/15-ц, виданим 16.09.2015 року Деснянським районним судом м. Києва про вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1. Боржником за даним виконавчим листом є ОСОБА_5

Відповідно до копії акту від 16.03.2017 року, рішення Деснянського районного суду м. Києва про вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1. - виконано, ОСОБА_3 - вселено, ключі від квартири та парадних дверей передані добровільно. Даний акт підписаний учасниками виконавчого провадження ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_8, представником стягувача ОСОБА_4

16 березня 2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з виконання рішення суду, згідно акту від 16.03.2017 року.

22.05.2017 року стягувач ОСОБА_3 звернувся до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з заявою про відновлення виконавчого провадження ВП №49220323.

27.06.2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 49220323.

Оскільки заявником копія оскаржуваної постанови отримано 12.07.2017 року та строк на оскарження постанови був пропущений з поважних причин, суд приходить до висновку про те, що заявником не пропущено строк звернення до суду з даною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п.9 ч.1 та ч.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Частиною 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Порядок виконання судового рішення про вселення стягувача регулюється положеннями ст.67 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до ч.6 якої у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 стаття 13 ЦПК України).

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, проаналізувавши наявні в справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова про відновлення виконавчого провадження не підлягає скасуванню.

При таких обставинах можна вважати оскаржувану постанову обґрунтованою і законною.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що відповідно до висновку по матеріалам перевірки від 11.04.2017 року затвердженого начальником Деснянського УП ГУ НП у м. Києві Косовським О.Г. вбачається, що 27.03.2017 року до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві звернувся ОСОБА_3 по факту того, що 24.03.2017 року о 10-00 год. за адресою АДРЕСА_1 дружина ОСОБА_5, спільно із сином ОСОБА_7 обмежили доступ до квартири ігноруючи рішення Деснянського районного суду м. Києва.

Крім того, відповідно до висновку по матеріалам перевірки від 27.05.2017 року затвердженого начальником Деснянського УП ГУ НП у м. Києві Косовським О.Г. вбачається, що 26.05.2017 року до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві звернувся ОСОБА_3 по факту того, що 24.03.2017 року о 10-00 год. за адресою АДРЕСА_1 дружина ОСОБА_5, спільно із сином ОСОБА_7 обмежили доступ до квартири ігноруючи рішення Деснянського районного суду м. Києва.

Отже, посилання та твердження заявника ОСОБА_5 про те, що вона не створювала перешкод для вселення ОСОБА_3 у спірну квартиру спростовуються матеріалами справи та враховуються судом.

Доводи і твердження ОСОБА_3 та його представника в заперечення проти поданої скарги суд приймає до уваги, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 261, 353, 354 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_5 на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. на постанову про відновлення виконавчого провадження від 27.06.2017 року у ВП №49220323 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування та зміну особового рахунку - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 15.01.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран