Провадження № 4-с/522/13/18
Справа № 1522/6783/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

при секретарі Шевчик В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність начальника та державного виконавця, особи, рішення, дії, якої оскаржуютться, державний виконавець Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, начальника Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3, боржник ОСОБА_4 спілка «Перше кредитне товариство»,

ВСТАНОВИВ:

До суду 02.10.2017 року звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії та бездіяльність начальника та державного виконавця, особи, рішення, дії, якої оскаржуються- державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, та начальника Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3, де боржником є ОСОБА_4 спілка «Перше кредитне товариство».

В обґрунтування скарги зазначив, що у провадженні Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області перебував виконавчий лист №2/1522/6783/12 від 21.06.2012 року з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року, ухваленого по справі №1522/6783/12 про стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 9627, 57 грн. (виконавче провадження ВП №33601551). 18 вересня 2017 року на адресу заявника надійшов лист від 30.06.2017 року, згідно якого повідомлено, що вищевказаний ДВС постановою від 30.06.2017 року повернув виконавчий документ стягувачу.

Проте, вказану постанову заявник вважає неправомірною та такою, що винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, зазначив, що у порушення ч.1 ст. 28 вказаного Закону, протягом 69 днів державний виконавець Крецул В.А. не надсилав на його адресу постанови про повернення виконавчого документу, винесену ст. 30.06.2017 року, а лише 07.09.2017 року.

У мотивувальній частині державний виконавець Крецул В.А. покликається: «згідно довідки сервісного центру №5141 регіонального сервісного центру МВС в Одеській області за боржником зареєстроване рухоме майно, яке було оголошено в розшук, однак належні транспортні засоби органами Поліції не було виявлено». Проте, заявник посилався, що положеннями ч.3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено граничного терміну розшуку майна боржника.

Заявник зазначив, що 19.08.2016 р. постановою у іншому виконавчому провадженні N928536517 державний виконавець Крецул В.А. арештував все майно боржника КС «Перше кредитне товариство» та оголосив його у розшук та було прийнято постанову про арешт коштів боржника в інтересах стягувача та списано з рахунку боржника КС «Перше кредитне товариство» грошові кошти на суму 116909 грн. 13 коп. на виконання виконавчого провадження № 28536517. У постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.06.2017 р. державний виконавець Крецул В.А. зазначено, що: нерухоме майно, зареєстроване за боржником, звернути стягнення не представляється можливим у зв'язку з встановленою законом забороною.

Заявник вважає, що державним виконавцем була порушена норма закону України «Про виконавче провадження» та «Інструкцію з організації примусового виконання рішення». У порушення ч. 1 ч. 5 ст. 35 Закону протягом більше, ніж одного року не виносив постанови про поновлення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадження №33601551. А саме після затвердження мирової угоди комітетом Кредиторів та божником КС «Перше кредитне товариство» ухвалою господарського суду Одеської області від 05.04.2016 р. у справі №7/17-20871-2011, а саме, 19.08.2016 р. державний виконавець Крецул В.А. вчиняє виконавчі дії по виконавчому провадженню №28536517, боржник по якому є КС «Перше кредитне товариство», і на користь стягувача по цьому виконавчому провадженню списує грошові кошти в сумі 116909 грн. 13 коп. з рахунку боржника КС «Перше кредитне товариство» (ухвала господарського суду Одеської області від 04.11.2016 р. у справі№7/17-20871-2011). У цей же час, виконавче провадження №33601551, у якому стягувачем є заявник зупинено. А вже 30.06.2017 р. постановою було поновлено вчинення виконавчих дій по цьому провадженню і 30.06.2017 р. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, у мотивувальній частині постанови державним виконавцем Крецул В.А. вказав, що на банківських рахунках , на які було накладено арешт, грошові кошти відсутні, чим порушив ст. 46 Закону.

Лише 30.06.2017 р. було постановлено поновити виконавчі дії по ВП №33601551, згідно «Постанови про поновлення вчинення виконавчих дій», винесеної державним виконавцем Крецул В.А, і в цей же день 30.06.2017 р. державний виконавець Крецул В.А. виносить постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Заявник посилався на те, що державний виконавець Крецул В.А. не здійснював розшук майна боржника протягом одного року, що державним виконавцем порушено положення ч.2 ст. 11, ч.1 ст. 13, ч.2 та ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». У порушення положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавцем не було винесено постанови про обєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, у постанові про повернення виконавчого документу стягувачеві від 30.06.2017 року не зазначено порядок її оскарження, не розяснено порядок повторного предявлення виконавчого листа до виконання. Також, державним виконавцем не було застосовано усіх заходів щодо забезпечення примусового виконання рішення суду, зокрема, звертатись із поданням про тимчасове обмеження керівника боржника юридичної особи, накласти штраф у звязку з невиконанням рішення суду, звертатись до територіального органу поліції з приводу притягнення керівника юридичної особи до кримінальної відповідальності згідно п.2 розділу ХIV Інструкції.

Зазначив, що у порушення ч.3 ст. 74 Закону України начальником відділу не було вжито усіх заходів щодо усунення порушень, допущених державним виконавцем Керцул В.А., і належний контроль за відновленням виконавчого провадження не здійснювався.

За вказаних обставин звернувся до суду з даною скаргою.

Ухвалою суду від 03.05.2017 року було відкрито провадження по справі. Тим же числом судом постановлено ухвалу про витребування доказів, а саме витребувано з Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №33601551 з примусового виконання виконавчого листа №2/1522/6783/12 від 21.06.2012 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 9627, 57 грн..

31.10.2017 року та 27.11.2017 року судом направлялись ухвала суду від 03.05.2017 року для виконання органом виконавчої служби.

Лише 30.11. 2017 року до суду були надані належним чином завірені копії виконавчого провадження №33601551. Також, 15.01.2018 року до суду надійшли належним чином завірені копії виконавчого провадження №33601551.

Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заявник у судове засідання не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, проте надав 28.11.2017 року до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та задовольнити подану скаргу.

Особи, рішення, дії, яких оскаржуються, - державний виконавець Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, начальника Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3, а також представник боржника КС «Перше кредитне товариство» у судове засідання не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду скарги належним чином.

Враховуючи вищенаведене та ч.2 ст. 450 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Суд дослідивши матеріли справи. витребувані матеріали виконавчого провадження ВП №33601551, прийшов до висновку про часткове задоволення скарги.

Судом встановлено, що 23 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського відділу ДВС ОМУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження, надавши при цьому оригінал виконавчого листа №2/1522/6783/12 від 21.06.2012 року про стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 9627, 57 грн..

Як вбачається з наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження №33601551, Головним державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС ОМУЮ ОСОБА_5 26.07.2012 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження В-13/2670 , № перереєстрації В-13/1698 згідно заяви ОСОБА_1 від 18.07.2012р..

01.07.2016 року старшим державним виконавцем Хорунжою В.Г. згідно акту прийому передачу було передано виконавче провадження №33601551 до державного виконавця Крецул В.А..

30 червня 2017 року державним виконавцем Крецул В.А. було винесено постанову про повернення документа стягувачу з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та надана копія супровідного листа про її направлення на адресу сторін виконавчого провадження. Проте як вбачається зі штемпеля поштового конверта скаржнику кореспонденція була направлена лише 01.09.2017р. (а.с.9).

Окрім вказаних документів будь-яких інших документів та доказів про проведення будь-яких виконавчих дій у ВП №33601551 суду не надано.

У мотивувальній частині постанови зазначено, що в ході проведення виконавчих дій майно, належне боржнику на праві власності не виявлено, що підтверджується актом державного виконавця від 18.05.2017 року. Згідно довідки Територіального сервісного центру №1541 регіонального сервісного центру МВС в Одеській області за боржником зареєстровано рухоме майно, яке було оголошено в розшук, однак належні транспортні засоби органами поліції не виявлено. Згідно довідки ДПІ за боржником зареєстровані банківські рахунки, на які державним виконавцем було накладено арешт, однак грошові кошти на банківських рахунках відсутні. Згідно довідки з єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно, однак звернути стягнення не представляється можливим, у звязку з встановленою законом забороною. У постанові зазначено про неможливість виконати вимоги виконавчого документу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статей 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016р.№1404 з усіма змінами на час винесення постанови про повернення виконавчого документу) , виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому випадку порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

У відповідності до ст.. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статетю 10 Закону передбачено заходи примусового виконання рішень які є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст..15 Закону скаржник є стороною виконавчого провадження, а саме стягувачем.

Згідно до положень ст..18 Закону, виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; (ч.3 ст.18):

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Ч. 1 ст.6 згаданого Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження"копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно ст..28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Пунктом 5 ст. 35 закону передбачено: Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Згідно ч.2 , 3 ст..36 Закону Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт (ч.2 ст.37).

Згідно ч.5 ст.37 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Проте яв вбачається з копії виконавчого провадження такий Акт відстуній та в постанові не розяснено стягувану його право повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Проте як вбачається з копії листа державного виконавця Крецул В.А. від 10.04.2017р. в рамках виконавчого провадження №52169353 до того божника державний виконавець проводив передбачені законом виконавчі дії.

Таким чином суд погоджується з посиланням заявника на те, що державним виконавцем не було проведено належних дій для вживання передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. (ст..18).

На час подачі заявником скарги він посилався на норми ст.ст. 383,387 ЦПК України , які тоді діяли.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII) , розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

Статетю 450 ЦПК України( в ред.. що діє з 15.12.2017р.) зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи викладене, суд вважає що скарга ОСОБА_1 на неправомірні дії державного ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу та визнання незаконною бездіяльність протягом з початку відкриття виконавчого провадження з 26.07.2012р. і до 30.06.2017р. ( повернення) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки державним виконавцем не забезпечено належним чином в повній мірі відповідно до законодавства примусове виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 21 червня 2012 року.

Частиною 1 ст.74 закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.(ч.3 статті).

Суд також вважає що начальник Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області не здійснював належний контроль за діями державного виконавця при виконання ним обовязків за даним виконавчим провадженням, оскільки як вбачається з копії виконавчого провадження за період з 26.07.2012р. і до 30.06.2017р. будь-яких належних дій щодо виконання заходів з примусового стягнення коштів не проводилось.

Крім того, суд звертає увагу, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обовязкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступі до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обовязок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі ОСОБА_5 проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Проте, суд вбачає, що протягом тривалого часу рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року залишається не виконаним, також не встановлено жодних дій боржника спрямованих на добровільне (самостійне) виконання вимог рішення суду (на спростування даних обставин суду не надано належних та допустимих доказів).

Враховуючи вищенаведене суд вважає що скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки в частині другій скарги скаржник просить також визнати незаконним бездіяльність та дії державного виконавця і в частині винесення постанови від 30.06.2017р. , проте таку вимогу він вже заявив в першій часині скарги, яку суд вважає обґрунтованою і суд скасував вказану постанову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 124 Конституції України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 48, 76, 81, 223, 247, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451, п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) ЦПК України; ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 1, 2, 10, 13, 18, 28, 35, 36, 37, 41, 55, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність начальника та державного виконавця, особи, рішення, дії, якої оскаржуються, державний виконавець Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, начальника Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3, боржник ОСОБА_4 спілка «Перше кредитне товариство» - задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 30.06.2017 року про повернення стягувачу виконавчого документу №2/1522/6783/12, виданого 21.06.2017 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_6 боргу у сумі 9627, 57 гривень.

Визнати незаконною бездіяльність та дії державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 в частині не виконання в повному обсязі виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі несвоєчасне поновлення виконавчих дій за виконавчим листом №2/1522/6783/12, виданим 21.06.2017 року Приморським районним судом м. Одеси, та несвоєчасного направлення постанови про повернення стягувачу виконавчого документу від 30.06.2017 року.

Визнати незаконною бездіяльністю начальника Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3 при здійсненні контролю за діями державного виконавці у виконавчому провадженні №33601551 за виконавчим листом №2/1522/6783/12, виданим 21.06.2017 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_6 боргу у сумі 9627, 57 гривень.

Зобовязати державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження №33601551 за виконавчим листом №2/1522/6783/12, виданим 21.06.2017 року Приморським районним судом м. Одеси, та вчинити виконавчі дії в повному обсязі, передбачені статтею 10, 18, 28, 36 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Повний текст ухвали виготовлено 23.01.2018р.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_7

15.01.2018