Справа № 202/5008/17
Провадження № 2-о/202/4/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 січня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А

при секретарі - Федорченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Виконавчий комітет Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району Дніпровської міської ради, Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із цією заявою, зазначаючи, що вона є донькою ОСОБА_2 та онукою ОСОБА_3. Після її, заявника, народження вона була зареєстрована разом зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_4. Вказаний будинок знаходився в аварійному стані і підлягав знесення, а тому вона та її мати були зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою та зареєстровані у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3. Заявник зазначила, що її мати страждала на психічні розлади, а тому у 1987 році її батько забрав її проживати до себе у ІНФОРМАЦІЯ_1, де він проживав разом зі своєю матір'ю, її, заявника, бабусею, ОСОБА_3 на підставі ордеру № НОМЕР_1 виданого 04.05.1987 року виконкомом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська.

Заявник зазначила, що після її вселення до квартири її батька та бабусі вони зверталися до виконкому Індустріального району та до ЖЕКу з метою реєстрації її нового місця проживання, однак їм було відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її, заявника, батько, ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла її бабуся, ОСОБА_3.

Заявник зазначила, що з моменту її вселення до квартири за адресою: АДРЕСА_2 у 1987 року до дня смерті її батька та бабусі вона постійно проживала з ними за вказаною адресою та вела спільне господарство. Після їх смерті вона продовжувала проживати за вказаною адресою, сплачувала за комунальні послуги.

26.09.1993 року, коли їй, заявниці, виповнилося 16 років, під час отримання паспорту вона намагалася зареєструвати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2, однак оскільки її батько та бабуся померли, їй було відмовлено у реєстрації.

Заявник зазначила, що після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 інших спадкоємців, окрім неї, немає, квартира за адресою: АДРЕСА_2 іншим особам у користування не виділялася.

Також заявник зазначила, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2001 року за нею визнано право на житлову площу в квартирі АДРЕСА_2, та вказаним рішенням встановлено, що вона вселилася у вказану квартиру в 1987 році та проживала там зі згоди батька та бабусі до моменту їх смерті, тобто до 1993 року.

11.02.2002 року на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2001 року вона разом зі своїм сином ОСОБА_4. були зареєстровані у вказаній квартирі.

Вона, заявник, має намір приватизувати вказану квартиру, однак вона не має такої можливості, оскільки не була зареєстрована у встановленому законом порядку за вказаною адресою.

Тому заявник просила суд встановити факт її проживала однією сім'єю з ОСОБА_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за адресою: АДРЕСА_2 з 1987 року по день смерті ОСОБА_5,тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4 року та встановити факт постійного її проживання за адресою: АДРЕСА_2 з вересня 1993 року по час її реєстрації в цій квартирі, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

В судовому засіданні заявник підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи, Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_6, в судовому засіданні просив вирішити справу відповідно до норм діючого законодавства.

Представник заінтересованої особи, Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району Дніпровської міської ради, в судове засідання не з'явилися, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 28).

Представник заінтересованої особи, Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру № НОМЕР_1 виданого 04.05.1987 року виконкомом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_7 мали право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько заявника ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла її бабуся, ОСОБА_3 (а.с. 10 зворотній бік).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2001 року за заявником визнано право на житлову площу в квартирі АДРЕСА_2, та вказаним рішенням встановлено, що заявник вселилася у вказану квартиру в 1987 році та проживала там зі згоди батька та бабусі до моменту їх смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 8).

11.02.2002 року на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2001 року заявник разом зі своїм сином ОСОБА_4. були зареєстровані у вказаній квартирі (а.с. 5 зворотній бік).

З аналізу наданих заявником доказів, а саме: копії рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2001 року; копії паспорту заявника із відміткою про реєстрацію; витягу із рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 15.04.2011 року № 159; копії ордеру на житлове приміщення серії НОМЕР_1, виданого 04.05.1987 року виконкомом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська; копії технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 з 1987 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, а також проживала за вказаною адресою з вересня 1993 року по час її реєстрації в цій квартирі, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для заявника встановлення факту постійного проживання із батьком та бабусею до їх смерті, а також після їх смерті і до реєстрації заявника у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, має юридичне значення, оскільки дозволяє приватизувати зазначену квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Оскільки факти проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 1987 року по день смерті ОСОБА_3, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за адресою: АДРЕСА_2 та подальше проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою з 1993 року по час її реєстрації в цій квартирі, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_5 року, знайшли підтвердження в судовому засіданні, зазначені факти можуть бути встановлені судом.

Керуючись ст.ст.4, 5, 10, 259, 263-265, 293, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю з ОСОБА_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за адресою: АДРЕСА_2 з 1987 року по день смерті ОСОБА_5,тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 з вересня 1993 року по час її реєстрації в цій квартирі, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлений 22.01.2018 року.

Суддя Бєльченко Л.А.