Долинський районний суд Кіровоградської області
Справа № 388/1020/15-ц
У Х В А Л А

18.01.2018 м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цієї заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 3 липня 2015 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 332006,65 грн.

На виконання вищезазначеного рішення суду від 3 липня 2015 року, 10 серпня 2016 року Долинським районним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист № 388/1020/15-ц.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, зміненого у частині загальної суми стягнення рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 721913,93 грн.

На виконання вищезазначеного рішення суду від 26 листопада 2014 року, 24 квітня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 753/15481/13-ц.

Отже, у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 існують зустрічні зобовязання, що виникли із рішень судів. Строк виконання цих зобовязань настав. Зобовязання є однорідними (грошовими).

27 жовтня 2017 року ОСОБА_4 направив на адресу ОСОБА_5 заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

Заявою від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_4 заявив про припинення свого зобовязання щодо сплати ОСОБА_5 боргу у розмірі 332006,65 грн унаслідок зарахування частково боргу ОСОБА_5 у розмірі 721913,93 грн.

Отже, 27 жовтня 2017 року відбулось припинення зобовязання ОСОБА_4 у розмірі 332006,65 грн шляхом зустрічного часткового зарахування боргу ОСОБА_5 у розмірі 721913,93 грн.

Оскільки обовязок ОСОБА_4 відсутній повністю у звязку з його припиненням, відповідно підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист про стягнення коштів.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4, ОСОБА_3 заяву підтримав за обставин зазначених у ній, попросив заяву задовольнити.

У судовому засіданні представники заінтересованої особи ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заперечували проти заяви. Суду пояснили, що тепер закінчився строк предявлення до примусового виконання виконавчого листа виданого ОСОБА_4, а тому не має права на суму заборгованості у розмірі 721913,93 грн. ОСОБА_5 не отримував заяву про зарахування вимог.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку.

Судом установлено, що заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 3 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в розмірі 200000 грн, 110330,41 грн процентів за договором позики, 12454,80 грн інфляційних втрат, 5934,25 грн три проценти річних, а всього 328719,46 грн; а також 3287,19 грн понесених та документально підтверджених судових витрат (т. 1 а. с. 48-50).

10 серпня 2016 року на примусове виконання вищезазначеного заочного рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 3 липня 2015 року, цим судом видано виконавчий лист (т. 2 а. с. 110, 111).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 від 6 листопада 2017 року з примусового виконання виконавчого листа № 388/1020/15-ц, виданого 10 серпня 2016 року Долинським районним судом Кіровоградської області, відкрито виконавче провадження (т. 3 а. с. 93).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 500000 грн основного боргу, 218260,28 грн відсотків за користування позикою, 17134,30 грн інфляційних втрат, 18328,77 грн три відсотки річних, судові витрати у сумі 3654 грн, а всього 757377,35 грн (т. 3 а. с. 69-78).

24 квітня 2015 року на примусове виконання вищезазначеного рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року, Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист (т. 3 а. с. 20).

Постановою державного виконавця державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 від 29 квітня 2015 року з примусового виконання виконавчого листа № 753/15481/13, виданого 24 квітня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва, відкрито виконавче провадження (т. 3 а. с. 111).

Постановою державного виконавця державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_8 від 21 вересня 2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 753/15481/13, виданого 24 квітня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва закінчено виконавче провадження з тих підстав, що за ОСОБА_5 виявлено майно за адресою: вул. Шевченка, 41, с. Мирне, Долинський район, Кіровоградська область, а тому виконавчий документ підлягає направленню за належністю до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (т. 3 а. с. 113).

Отже, є необґрунтованими доводи представників ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 пропустив строк предявлення виконавчого листа до виконання.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_4 направив ОСОБА_5 на адресу: Харківське шосе, 180/21, кв. 80, м. Київ, 02121 заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав (т. 3 а. с. 21). Про це свідчить поштова квитанція № 8480 від 27 жовтня 2017 року та опис вкладення у рекомендованому листі (т. 3 а. с. 22). Окрім цього, цю заяву ОСОБА_5 отримано разом із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (т. 3 а. с. 41).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За загальним правилом зобовязання є договірними та недоговірними (виникати не з договорів, а з інших юридичних фактів).

Згідно зі ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Добровільне виконання зобов'язання на стадії виконавчого провадження допускається і шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог.

Частина 2 ст. 601 ЦК України зазначає, що зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування.

За правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це односторонній правочин, який оформляється заявою однієї зі сторін, і, якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зважаючи на вищезазначене, враховуючи, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 існують зустрічні зобовязання (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим), ці зобовязання є однорідними, строк виконання щодо таких вимог настав, що встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили. ОСОБА_4 у порядку ст. 601 ЦК України здійснено заяву ОСОБА_5 про зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, тобто з цього приводу вчинено односторонній правочин. Беручи до уваги розмір невиконаних зобовязань, принципи зобовязань - добросовісність, розумність та справедливість, можливо дійти висновку, що зобовязання заявника повністю припинилися шляхом зарахування зустрічних вимог.

Частинами 1, 2 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З огляду на вищезазначене, оскільки обовязок ОСОБА_4 про сплату коштів згідно з заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 3 липня 2015 року припинений із зазначених підстав, відповідно виданий на примусове виконання цього рішення суду виконавчий лист підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись статтями 258, 260, 261, 353, 432 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Визнати таким, що не підлягає виконанню на суму 328719,46 грн (триста двадцять вісім тисяч сімсот девятнадцять гривень сорок шість копійок) та 3287,19 грн (три тисячі двісті вісімдесят сім гривень девятнадцять копійок) виконавчий лист № 388/1020/15-ц, виданий 10 серпня 2016 року на примусове виконання заочного рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 3 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом пятнадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 22 січня 2018 року.

Суддя ОСОБА_9