Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/4684/17 Головуючий у 1-й інстанції Марко Я.Р.
Номер провадження 22-ц/778/405/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участі секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 224 000,00 грн.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в Збройних Силах у період з 1982 року по 2010 рік та відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнений з військової служби у запас за частиною 6 пунктом «б» (за станом здоров`я) та наказом Запорізького обласного військового комісара від 26.08.2010 року № 165 виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час проходження військової служби та виконання її обов`язків, ним отримано чисельні хронічні захворювання відповідно до свідоцтва про хворобу № 89 від 21.05.2010 року, яке видано госпітальною військово-лікарською комісією при військовій часині НОМЕР_1 , а саме: гіпертонічна хвороба друга стадія, гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей; між хребцевий остеохондроз, деформуючий спондильоз шийного, грудного та поперекового відділів хребта; фіксований S-подібний кіфосколіфоз грудного та поперекового другого ступеня, з клиноподібною деформацією тіл Th7-Th8-Th9, L3-L4 після хвороби Шейєрман-Мау, з больовим синдромом та незначним порушенням функції; лівостороння люмбоішалгія, хронічно-рецидивуючий перебіг; поздовжня плоскостопість обох ступенів другого ступеня; короткозорість в 0,5Д правового ока; аутоімунний тиреодіт без порушення функції, еутиреоз; хронічний гастродуоденіт захворювання, ТАК, пов`язані з прохолодженням військової служби. Посттравматичний спонділолістез L4 хребця зі стійким больовим синдромом травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно з витягом з акту огляду у МСЕК від 16.04.2010 року, позивачу встановлено третю групу інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням військової служби). Згідно з витягом з акту огляду у МСЕК від 14.07.2010 року, позивачу підтверджено третю групу інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням військової служби). Таким чином, третю групу інвалідності позивачу було встановлено під час проходження військової служби. Згідно з витягом з акту огляду у МСЕК від 02.08.2012 року позивачу підтверджено третю групу інвалідності (захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби).
Відповідно до довідки серії АБ № 000334 від 14.07.2010 року ступінь втрати його професійної працездатності становить 60%.
За твердженням позивача, після проходження військової служби він отримав значні чисельні захворювання, які турбують його і по сьогоднішній день. Перебування на стаціонарних лікуваннях призводило до нетривалого позитивного покращення та в подальшому стан здоров`я не покращується, а з кожним роком тільки погіршується. Внаслідок захворювань, отриманих під час проходження військової служби, він змушений вживати заходи для відновлення свого здоров`я, а саме: проходити курси стаціонарного лікування за направленням лікарів приблизно 4 рази на рік, проходити амбулаторне лікування за значенням та під наглядом лікарів та проходити санітарно-курортне лікування.
Позивача постійно, щоденно турбують головний біль, який підсилюється при фізичному навантаженні, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення пам`яті, зниження слуху, працездатності, порушення сну, нудота, загальний озноб, дискомфорт в області серця, різка слабкість оніміння язика, губ, кінцівок, болі по всьому хребті, оніміння ніг, підвищення артеріального тиску, тривога, дратівливість.
Останніми роками стан здоров`я позивача погіршується, почастішали гіпертонічні та енцефалопатичні кризи. Часто лікується стаціонарно з тимчасовим нетривалим ефектом, потребує постійного стаціонарного та амбулаторного медикаментозного лікування за призначенням лікарів.
Після тривалих лікувань стан здоров`я позивача з часом погіршився у зв`язку з чим він був направлений на МСЕК а згідно з витягом з акту огляду у МСЕК від 29.06.2017 року йому встановлено другу групу інвалідності безстроково (захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби).
Крім того, позивач зазначає, що не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, що негативно впливає на його душевний стан. Він відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обов`язки по господарству. Тривале лікування позначилось не тільки на його здоров`ї, а також і на його психіці, постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими, позивач знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості відновити здоров`я не має, і йому необхідно жити з усіма вище переліченими хворобами, порушені його нормальні життєві зв`язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Значна частина пенсії, яку він отримує витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди та обстеження, санаторне лікування.
Позивач вважає, що у зв`язку з неможливістю відновити свій стан здоров`я, який пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 224 000 грн.
Оцінюючи завдану йому моральну шкоду позивач враховує тривалість й глибину своїх душевних страждань, чисельність негативних наслідків для нього, а також значне фізичне та фактичне погіршення стану здоров`я.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність рішення суду у зв`язку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити по цій справі нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами лдля скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою.

З таким висновком суду не можна повністю погодитись, оскільки вони суперечать вимогам закону і зібраним по справі доказам, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 1982 року по 2010 рік проходив військову службу в Збройних Силах та звільнений наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 10.02.2010 р. № 77 з військової служби у запас за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу, який здав справи та посаду військового комісара 30.04.2010 року та згідно наказу Запорізького ОВК від 30.04.2010 року № 81 перебував у щорічній відпустці з подальшим виключенням із списків особового складу з 26.08.2010 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час виконання обов`язків військової служби позивач отримав низку захворювань: гіпертонічна хвороба друга стадія, гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей; між хребцевий остеохондроз, деформуючий спондильоз шийного, грудного та поперекового відділів хребта; фіксований S-подібний кіфосколіфоз грудного та поперекового другого ступеня, з клиноподібною деформацією тіл Th7-Th8-Th9, L3-L4 після хвороби Шейєрман-Мау, з больовим синдромом та незначним порушенням функції; лівостороння люмбоішалгія, хронічно-рецидивуючий перебіг; поздовжня плоскостопість обох ступенів другого ступеня; короткозорість в 0,5Д правового ока; аутоімунний тиреодіт без порушення функції, еутиреоз; хронічний гастродуоденіт захворювання, ТАК, пов`язані з прохолодженням військової служби. Посттравматичний спонділолістез L4 хребця зі стійким больовим синдромом травма.

Зазначені захворювання підтверджуються копією свідоцтва про хворобу № 89 від 21.05.2010 року, виданого госпітальною військово-лікарською комісією при військовій часині НОМЕР_1 (а.с.8) та медичними документами (а.с. 15-40).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 16.04.2010 року була встановлена третя група інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням військової служби), 14.07.2010 року позивачу підтверджено третю групу інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням військової служби) та 02.08.2012 року позивачу також підтверджено третю групу інвалідності безстроково (захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби) (а.с. 11-13).

Згідно з довідки серії АБ № 000334 від 14.07.2010 року, ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 60% (а.с.10).

Так, статтею 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Згідно з вимогами ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

З матеріалів справи вбачається, що причиною виникнення інвалідності у ОСОБА_1 стали травми, які повязанні з проходженням ним військової служби.

29.06.2017 року ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності безстроково, у зв`язку з травмою, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0825816 (а.с.14).

Висновок суду першої інстанції про те, що чинним законодавством не передбачена відповідальність Міністерства оборони України у відшкодуванні моральної шкоди є помилковим.

Статтею 170 Цивільного кодексу України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, у даному випадку, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається саме на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя.

На підставі п. 9 вищезазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) і з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та, враховуючи вимоги розумності і справедливості, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для відшкодування моральної шкоди Міністерством оборони України суд дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а розмір судового збору до 114,28 грн.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2014 року у справі № 3-86гс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України з ухваленням постанови про часткове задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Міністерства оборони України в дохід держави судовий збір в розмірі 114,28 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 26.01.2018 р.

Головуючий

Судді: