Апеляційний суд Житомирської області
Справа №281/148/17 Головуючий у 1-й інст. Гребенюк В. В.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 281/148/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року, яке ухвалено суддею Гребенюк В.В. в смт. Лугини,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н від 06.06.2013 року, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач свої зобов'язання за фактичне використання кредитних коштів належним чином не виконував та станом на 31.05.2017 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 48441,79 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 4783,96 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 39174,89 грн., заборгованості за пенею в сумі 1700,00 грн., штрафи: 500 грн. (фіксована частина), 1918.11 грн. (процентна складова). Вказану суму банк просив стягнути на свою користь та понесені судові витрати в розмірі 1 600,00 грн..

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2013 року, що утворилась станом на 31.05.2017 року в розмірі заборгованості за тілом кредиту в сумі 4783,96 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір 158,08 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків, комісії, неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення - яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем було підписано Анкету-заяву при укладенні кредитного договору № б/н від 06.06.2013 року, чим останній підтвердив свою згоду на те, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписанням вказаної анкети-заяви, відповідач погодив, що повністю згоден з вказаними Умовами та Правилами, розуміє їх зміст та зобов'язується їх виконувати, зобов'язується самостійно знайомитися з усіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів на сайті банку. Крім того, відповідач, в судовому засіданні від 11.05.2017 року, визнав позов в частині заборгованості за кредитом - 4783,96 грн., заборгованості за пенею - 1700,00 грн., штрафу - 500,00 грн., - тобто визнав нарахування неустойки.

В судовому засіданні відповідач доводи апеляційної скарги визнав необґрунтованими, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06.06.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зокрема, ОСОБА_2 06.06.2013 року підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - заява).

За умовами підписаної відповідачем заяви він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір.

На підставі вказаної заяви відповідачу за одним картковим рахунком НОМЕР_3 були видані дві картки : № НОМЕР_3 з терміном дії до 30 квітня 2017 року та № НОМЕР_2 з терміном дії до 30 квітня 2018 року.

В період з 11.09.2013 року по 27.10.2013 року відповідач шляхом зняття готівкових коштів отримав від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит в межах кредитного ліміту 5000 грн., який сплатив лише частково, що призвело до утворення боргу за тілом кредиту в сумі 4783,96 грн. Наведене підтверджується копією виписки за картковим рахунком та визнано відповідачем.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2017 року становить 48441,79 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 4783,96 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 39174,89 грн.; заборгованості за пенею - 1700,00 грн.; штрафів : 500 грн. фіксованої частини; 1918.11 грн. - процентної складової (а.с.87-88).

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції, виходив з того, що Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Крім того, відповідно до Анкети-заяви, підписаної між сторонами 06.06.2013 року, не було визначено строк внесення щомісячних платежів, відсотків за користування наданим кредитом та ін., а тому доводи позову про існування досягнення між сторонами згоди щодо істотних умов договору, в тому числі і щодо нарахування відсотків за користування кредитом штрафів та пені на думку суду першої інстанції є безпідставними.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо за законом ця форма для даного виду договору не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та Правила надання банківських послуг».

Тобто, Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам, які, таким чином, отримують доступ до всіх послуг банку.

Підписавши 06 червня 2013 року Анкету-Заяву, ОСОБА_2 приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПриватБанк» Умов та Правил надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах і Правилах надання банківських послуг та користування платіжною карткою, Тарифах, і укладення кредитного договору саме таким чином не суперечить чинному законодавству України. Також відповідно до даної анкети-заяви, відповідач сам запропонував вважати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи Банку складовими частинами договору.

Таким чином, відсутність підпису на вказаних умовах не є підставою для висновку про те, що ОСОБА_2 не був з ними ознайомлений, враховуючи вказані Умови анкети-заяви.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

У відповідності до п.2.1.1.5.5 Умов та правил банківських послуг відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг за користування кредитом Банк нараховує відсотки, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

У відповідності до п.2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов та Правил власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Під час розгляду справи було встановлено, що взяті на себе зобов'язання банк виконав, надавши позивачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000 грн. Разом з тим, ОСОБА_2 кредит своєчасно не погашав, внаслідок чого утворилась заборгованість. Крім того, як слідує із виписки по рахунку, відповідач не лише знімав кошти в банкоматі, але й частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність відповідача з Умовами та правила надання банківських послуг та Тарифами.

Враховуючи, що ОСОБА_2, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «КБ «ПриватБанк», підтвердив те, що він ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами та згоден на те, що вони є складовою частиною укладеного між ним та банком договору, суд дійшов висновку щодо обов'язковості виконання ОСОБА_2 вказаних умов та правил надання банківських послуг, зокрема щодо сплати процентів та штрафних санкцій. Таким чином, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову лише в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту є помилковим.

Разом з тим, суд вважає, що наданий банком розрахунок суми заборгованості суперечить умовам договору та не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки нарахування Банком відсотків в даному випадку здійснювалось на тіло кредиту та відсотки. Сторони погодили відсоткову ставку в розмірі 30 % на рік. Таким чином, заборгованість зі сплати відсотків станом на 31.05.2017 р. становить 4004 грн. 20 коп.

Також суд дійшов висновку, що підстав для стягнення одночасно з відповідача як пені так і штрафу за невиконання умов договору немає виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником обов'язків по погашенню кредиту.

У той самий час, кредитним договором передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності також за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн. (фіксованої частини) та штрафу в розмірі процентної складової (5% від суми боргу).

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 31.05.2017 року в розмірі 10488 грн. 16 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4783 грн. 96 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 4004 грн. 20 коп., заборгованості за пенею в сумі 1700 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 727 грн. 44 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання : АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження : вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001) заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.06.2013 року станом на 31.05.2017 року в розмірі 10488 грн. 16 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4783 грн. 96 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 4004 грн. 20 коп., заборгованості за пенею в сумі 1700 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 727 грн. 44 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2018 р.

Головуючий: Судді: