№ 243/9796/17
Справа № 2/243/282/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Пронін С.Г.
при секретарі Хміль О.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Слов'янську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою в якій вказує, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Разом з ним у вказаній квартирі зареєстрований відповідач по справі - ОСОБА_2, який не проживає в ній з 2007 року. Враховуючи те, що ОСОБА_2 не є власником зазначеної квартири, не користується нею, не бере участі в оплаті комунальних платежів та не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації, що в свою чергу перешкоджає позивачеві здійснювати його права власника, ОСОБА_1 просить суд заявлені ним позовні вимоги задовольнити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився. Про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення повідомлення про явку до суду, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтвердив заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Так, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 4527 позивач по справі ОСОБА_1 26 вересня 2017 року купив квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_4
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 110084839 від 09 січня 2018 року слідує, що з 26 вересня 2017 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить позивачу по справі - ОСОБА_1
В той же час з довідки, виданої керівником об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Локоматив» Задворним А.І., слідує, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_2
Натомість з акту обстеження матеріально-побутових умов № 459 від 24 жовтня 2017 року, складеного в присутності керівника об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Локоматив» Задворного А.І. та свідків - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, вбачається, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 з 2007 року не проживає, його особисті речі у вказаній квартирі відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Натомість в судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім'ї позивача ОСОБА_1
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 передбачено, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не є ані власником зазначеної квартири, ані членом сім'ї позивача ОСОБА_1 - власника даної квартири, а тому не має права користуватися вказаним житлом, в зв'язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 346, ст. 391, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-268, 273, 280-283, 289 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Словянськ Донецької області, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду С.Г. Пронін