Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 390/665/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Терещенко Д. В.>
№ провадження 22-ц/781/145/18> Доповідач Єгорова> С.> М.>
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.01.2018 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

секретар судового засідання Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3,на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування в особі Кіровоградської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

УСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ОСОБА_3звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування в особі Кіровоградської районної державної адміністрації, в якому з урахуванням зміни позовних вимог, просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнути на утримання останньої аліменти.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_4 має двох доньок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 01.03.2016 року у відповідача відібрано доньку ОСОБА_5 та стягнуто з відповідача на утримання дитини аліменти. Позивач є опікуном малолітньої ОСОБА_5, постійно проживає з нею, утримує та піклюється про дитину. Відповідач не сплачує аліменти та не приймає участі у вихованні та утриманні доньки. Злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року задоволено заяву ОСОБА_3 про залишення частини позовних вимог без розгляду, залишено без розгляду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнення на утримання ОСОБА_6 аліментів.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і стягнення аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3, ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Судом не було взято до уваги, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 01.03.2016 року у відповідача відібрано доньку ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на її утримання. Відповідно до розпорядження голови Кіровоградської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 103-р від 1 квітня 2016 року ОСОБА_5 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови Кіровоградської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 134-р від 23 квітня 2016 року, на підставі її заяви, встановлено опіку над дитиною, призначено опікуном ОСОБА_3 Відповідач не виконує належним чином рішення суду, не сплачує аліменти на ОСОБА_5, позивач самостійно утримує дитину, займається розвитком дитини, з боку відповідача відсутня материнська увага та турбота. Після відібрання дитини, відповідач жодних заходів не вживала щодо належного виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до ОСОБА_5.

Представником відповідача адвокатом Суліменко Т.А. надано відзив на апеляційну скаргу, в якому ставиться питання про залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду без змін.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно підпункту 9 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши пояснення позивача та її представника ОСОБА_2, представника органу опіки і піклування Черненко С.А., які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача та її представника Суліменко Т.А., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: и мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідач є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження (а.с.11,12).

Згідно рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 01.03.2016 року у відповідача відібрано її неповнолітню доньку ОСОБА_5 та стягнуто з неї аліменти на користь позивача у розмірі 1/4 частини заробітку (а.с.14-15).

Розпорядженням голови Кіровоградської районної державної адміністрації від 01.04.2016 року №103-р малолітній ОСОБА_5 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.16).

Розпорядженням голови Кіровоградської районної державної адміністрації від 25.04.2016 року над малолітньою ОСОБА_5 встановлено опіку і призначено опікуном ОСОБА_3 (а.с.17).

Згідно довідки про склад сім'ї від 27 лютого 2017 року позивач ОСОБА_3 є матір'ю відповідача ОСОБА_4, сторони зареєстровані АДРЕСА_1 (а.с.24).

ОСОБА_9 навчається в комунальному закладі «НВО «ЗОШ І-ІІІ ступенів, ліцей «Сокіл», має опікуна та перебуває на повному державному утриманні (а.с.25).

По місцю проживання відповідач характеризується задовільно (а.с.26).

Як вбачається з характеристики зі шкільного закладу на ОСОБА_5, відповідач не приділяє належної уваги та турботи дитині, вихованням та утриманням дитини займається позивач (а.с.27,109).

Згідно висновку органу опіки та піклування від 24.03.2017 року, враховуючи інтереси дітей вважається доцільним позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.31-32).

На даний час відповідач проживає з малолітньою донькою ОСОБА_6 в с. Полтавка Компаніївського району Кіровоградської області разом зі своїм співмешканцем (а.с.112).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 не в повному обсязі виконує батьківські обов'язки стосовно своєї доньки ОСОБА_5, зокрема, не приділяє останній належної уваги та турботи, не відвідує батьківськи збори, не забирає зі школи, цим займається бабуся ОСОБА_3 (а.с.27). Відповідач не сплачує кошти на утримання доньки ОСОБА_5 (а.с.111).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постановах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може з урахуванням конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей..

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи свої доводи, відповідач посилалась на те, що вона від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється, її вини у недостатньому спілкуванні з дитиною немає, оскільки позивач, яка є її матір'ю, перешкоджає їхньому спілкуванню, налаштовує доньку ОСОБА_5 проти неї, зазначала на необхідності врахування неприязних стосунків між нею та позивачем.

З жовтня 2017 року ОСОБА_4 зі своєю другою донькою ОСОБА_6 проживають окремо, в іншому населенному пункті, а малолітня ОСОБА_5 проживає разом з бабусею ОСОБА_3, яка призначена її опікуном.

Згідно ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В матеріалах справи наявний висновок Кіровоградської районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Однак, у висновку жодним чином не відображено, на підставі яких документів орган опіки та піклування встановив факт невиконання батьківських обов'язків.

Висновок на думку суду першої інстанції не є обґрунтованим, не містить об'єктивних даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні матері від виховання доньки, в ньому не зазначається доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення матері батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав не відповідає інтересам дитини, яка потребує піклування зі сторони матері і яку можливо позбавити родинних стосунків з матір'ю лише в крайньому випадку, з метою забезпечення її інтересів.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і навіть за умов доведеності тих обставин, що відповідач тривалий час утримувався від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, вони не свідчать про його свідоме нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України (2004 р. в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) та ст. 81 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Із враховуванням ставлення ОСОБА_4 до доньки, того, що до відповідача не застосовувались заходи адміністративного впливу з питань неналежного виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що між сторонами у справі існують неприязні відносини, які виникли на побутовому ґрунті, через непорозуміння щодо влаштування ОСОБА_4 власного сімейного життя, але дана обставина не може бути підставою для застосування до відповідача крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги ОСОБА_3 є недоведеними та не підтверджуються належними доказами.

Згідно наданих стороною позивача до апеляційного суду висновку психологічного обстеження ОСОБА_5 та інформації про проведену роботу з ОСОБА_5, остання емоційно прихильна до бабусі - опікуна, алехотіла б повноцінну родину з мамою, батьком, сестричкою, щоб бабуся і дідусь ніколи не сварились з мамою, коли розмова йде про матір, у дівчинки спостерігаються прояви занепокоєння, тривоги. З'ясовано, що мама рідко провідує доньку, проте дівчинка про маму говорить лише позитивне, незважаючи на це, між ОСОБА_5 та її мамою існує низький рівень емоційних зв'язків, бабуся для дівчинки є взірцем, прикладом, саме з нею вона себе ідентифікує. В результаті проведеної бесіди з ОСОБА_5 було визначено, що до мами дівчинка ставиться позитивно, проте таке відношення може бути спричинене тим, що дитина сумує за мамою, грається з нею, проводить час в пустощах, що для дитини майже завжди викликає позитивні емоції. Зі слів дівчинки вона любить бабусю, яка завжди поруч, завжди допомагає, підтримує, займається з нею навчанням, чого не робить мама, їй комфортно проживати разом з бабусею.

Допитана в засіданні апеляційного суду малолітня ОСОБА_5 пояснила, що дуже любить свою бабусю, хоче проживати разом з нею, однак не хоче залишитися без мами, любить її та меншу сестричку ОСОБА_6, бажає навідувати їх, спілкуватися, гратися з ними, розлука з мамою її засмучує, тому вона проти позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки і піклування, думку малолітньої ОСОБА_5, вважає, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5 не відповідає інтересам дитини.

Враховано, що відповідач має велике бажання спілкуватися зі своєї дочкою ОСОБА_11, піклуватися про неї, але у неї існують тимчасові матеріальні труднощі, бо вона не працює, доглядає за малолітньою дочкою ОСОБА_12, яка не досягла 3-х років, тому не сплачує на утримання ОСОБА_5 аліменти, при цьому не заперечує щоб остання проживала з позивачем і продовжувала навчатись в тій же школі.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 є безпідставними і необґрунтованими, позивач та її представник не навели, які саме конкретні дії відповідача свідчать про її навмисне ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Висновок районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав також не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення банківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої ОСОБА_5, отже не надає достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу.

У зв'язку з викладеним, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом було порушено норми процесуального і матеріального права.

На підставі ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3,залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанову) складено 26 січня 2018 року

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: Л.М. Дьомич

О.А. Письменний