АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/133/18 Справа № 201/6621/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С.О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Красвітної Т.П., Пищиди М.М..

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення депозитних вкладів, виплату відсотків та стягнення штрафних санкцій

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN5857 від 02 серпня 2012 року в сумі вкладу 100 000 доларів США, 21 895,89 відсотки за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, 735 335,31 доларів США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, 8 063,01 доларів США 3% річних за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік; а також стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN5041 від 02 серпня 2012 року в сумі вкладу 50000 доларів США; 10 947,94 відсотки за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, 367 667,65 доларів США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, 4 031,51 доларів США 3% річних за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що 02 серпня 2012 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договір банківського вкладу № SAMDN5857, відповідно до якого сума вкладу склала 100 000 доларів США на строк до 02 серпня 2013 року зі сплатою 10 % річних; та договір №SAMDN5041, відповідно до якого сума вкладу склала 50 000 доларів США на строк до 02 серпня 2013 року зі сплатою 10 % річних. На відповідних банківських рахунках позивача наявні грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США та 50 000 доларів США, однак банк в односторонньому порядку позбавив позивача права на доступ та розпорядження належними їй грошовими коштами, які знаходяться на рахунках позивача, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач неодноразово зверталась до відповідача з заявами про повернення суми вкладів, проте банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув (том 1 а.с.а.с. 3-8,174)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення депозитних вкладів, виплату відсотків та стягнення штрафних санкцій - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN5857 від 02 серпня 2012 року в сумі 100 000 доларів США сума вкладу; 21 895,89 доларів США відсотки за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, 735 335,31 доларів США пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 20 074 653,96 грн.; 8 063,01 доларів США 3% річних за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 220 120,17 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN 5041 від 02 серпня 2012 року в сумі 50 000 доларів США сума вкладу; 10 947,94 доларів США відсотки за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, 367 667,65 доларів США пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 10 037 326,85 грн.; 4 031,51 доларів США 3% річних за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 110 061,22 грн.

Також вирішено питання щодо судового збору (том 2 а.с.84-89).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (том 2 а.с.92-97).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що 02 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договори банківського вкладу: №SAMDN5857, на суму 100 000 доларів США на строк до 02 серпня 2013 року зі сплатою 10% річних (том 1 а. с. 9, 10, 157-161) та №SAMDN5041 - 50 000 доларів США на строк до 02 серпня 2013 року зі сплатою 10 % річних (том 1 а. с. 11, 12, 152-165а).

Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з заявами про повернення суми вкладів, проте банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув (а.с.13-16, 54-56).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач не надав позивачці належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов'язання по депозитним договорам, не повернув позивачці вклади та проценти за користування коштами, вкладеними нею на депозитний рахунок банку, а отже наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки суми вкладів, процентів по ним та штрафні санкції.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідність ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частини 2 ст.1060 ЦК України - за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, дійсно на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеної за наслідками розгляду цивільної справи №6-1699цс16, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити за весь час прострочення, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та конкретні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача дійсно підлягають стягненню суми вкладів, проценти по ним, та штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань, а саме пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, і 3% річних, передбачених ст.. 625 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо обгрнтованості періоду та суми, яка стягнута судом, колегія суддів враховує розрахунок (т. 1 а.с. а.с. 177, 178), наданий позивачем, який відповідачем не спростовано, відповідно до якого судом правильно стягнуто суми вкладів, проценти по ним згідно умов договорів (10 % та проценти на вимогу - 1 %), та штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань, а саме пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік.

Що стосується стягнутої судом суми 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, за договорами строкового вкладу SAMDN5857 від 02 серпня 2012 року та SAMDN5041 від 02 серпня 2012 року, то в цій частині колегія суддів вважає, що судом необґрунтовано було нараховано та стягнуто 3 % за період з 02 березня 2014 року по 18 квітня 2016 рік.

Так, позивачка звернулася до банку з відповідними вимогами, які ним було отримано 14.04.2016 року, та з урахуванням вихідних днів й умов договору, початком порушення зобов'язання стала дата 19 квітня 2016 року і саме з цієї дати слід нараховувати 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України.

Отже, з урахуванням сум вкладів та періоду порушення зобов'язань по ним стягненню в цій частині підлягають лише суми: 1660,27 доларів США - 3 процентів річних за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік за договором строкового вкладу SAMDN5857 від 02 серпня 2012 року та 830,14 доларів США - 3 процентів річних за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік за договором строкового вкладу SAMDN5041 від 02 серпня 2012 року.

Враховуючи зазначене, підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову рішення суду в частині стягнення 3 процентів річних в сумі 6402, 74 доларів США за період з 02 березня 2014 року по 18 квітня 2016 рік за договором строкового вкладу SAMDN5857 від 02 серпня 2012 року та в частині стягнення 3 процентів річних в сумі 3201, 37 доларів США за період з 02 березня 2014 року по 18 квітня 2016 рік за договором строкового вкладу SAMDN5041 від 02 серпня 2012 року, з вищезазначених підстав.

В іншій частині рішення є законним і обґрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.

Доводи апелянта про те, що квитанція про внесення грошових коштів на депозитний рахунок, не відповідає п. 2.9 глави 2 розділу 4 Інструкції та позивачем не доведено факт знаходження спірних коштів на рахунках, колегія суддів не приймає до уваги. Так, відповідно п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 (далі Інструкція №492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно пункту 2.9 Інструкції «Про ведення касових операцій банками в Україні», затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16, від 06 квітня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що квитанції, надані позивачем, зокрема містять прізвище та ініціали працівника банку й відповідний підпис і відбиток штампу (а.с.159,164).

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивача надано для огляду оригінали договорів банківських вкладів та оригінали платіжних доручень, які відповідають вимогам діючого законодавства.

Отже доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів укладання спірних договорів та внесення по ним відповідних сум вкладів спростовуються матеріалами справи.

Крім того, колегія враховує, що згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, а відповідно є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, договори є правомірним, оскільки їх недійсність законом прямо не встановлена та судом недійсними вони не визнані, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано посилання позивача щодо укладання договорів та зарахування коштів по ним у зазначених розмірах та невиконання відповідачем їх умов й до тепер в повному обсязі згідно умов договорів, а тому договори повинні виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту договорів.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та обґрунтовано в частині стягнення суми вкладів, процентів по ним, та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань, а саме пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, і 3% річних, передбачених ст.. 625 ЦК України, за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, задовольнив позовні вимоги, враховуючи, що відповідачем в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів та не вказано на них під час розгляду справи, зокрема, щодо припинення зобов'язання його виконанням, проведеним належним чином, не спростовано розмір заборгованості, як і не надано доказів на спростування розрахунку, наданого позивачем.

Інші доводи, що стосуються вищезазначених позовних вимог, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в цій частині відповідає вимогам ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, і його в зазначеній частині слід залишити без змін, скасувавши і відмовивши у задоволенні позову в частині стягнення 3 процентів річних за договорами за період з 02 березня 2014 року по 18 квітня 2016 рік.

Керуючись ст. ст. 263-265, 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року в частині стягнення 3 процентів річних в сумі 6402, 74 доларів США за період з 02 березня 2014 року по 18 квітня 2016 рік за договором строкового вкладу SAMDN5857 від 02 серпня 2012 року та в частині стягнення 3 процентів річних в сумі 3201, 37 доларів США за період з 02 березня 2014 року по 18 квітня 2016 рік за договором строкового вкладу SAMDN5041 від 02 серпня 2012 року - скасувати, відмовивши в цій частині у задоволенні позову.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначенні чинним законодавством.

Судді: