Єдиний унікальний номер 233/5198/17 Номер провадження 22-ц/775/201/2018
Суддя доповідач Мальований Ю.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Соломахи Л.І., Космачевської Т.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Бахмут Донецької області в приміщенні суду цивільну справу № 233/5198/17 за позовом ОСОБА_1 до Виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Костянтинівкатепломережа», третя особа: Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року (суддя - Наумик О.О.), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Костянтинівкатепломережа» (далі - ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Костянтинівкатепломережа»), в якому, посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів», просила визнати суму заборгованості в розмірі 26 427 грн. 59 коп. за користування послугами з централізованого опалення непідтвердженою, та такою, що підлягає доказуванню в судовому порядку; припинити розповсюдження відповідачем недостовірної інформації щодо наявності у позивачки заборгованості з послуг централізованого опалення в розмірі 26 427 грн. 59 коп. до доведеності цього розміру в судовому порядку; відновити становище, яке існувало до порушення прав ОСОБА_1 та зобов'язати відповідача надати до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради достовірну інформацію про відсутність заборгованості зі сплати послуг з централізованого опалення (теплопостачання) у період призначення субсидії, а саме з жовтня 2015 року по травень 2017 року.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2017 року позовна заява ОСОБА_1 до Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Костянтинівкатепломережа», третя особа: Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, про захист прав споживачів визнана неподаною та повернута позивачці.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2017 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявниця зазначила, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Ухвалу суду від 01 листопада 2017 року про залишення її позовної заяви без руху для усунення недоліків позивачка отримала лише 21 листопада 2017 року. Під підпис як рекомендоване поштове відправлення поштовий конверт їй не вручався. Після отримання зазначеної ухвали, протягом трьох робочих днів на виконання ухвали про усунення недоліків було підготовлено заяву про уточнення та доповнення позовних вимог та 24 листопада 2017 року надіслано на адресу суду. 06 грудня 2017 року позивачкою отримано рекомендований лист від Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, в якому заяву про уточнення та доповнення позовних вимог було повернуто. Із супровідного листа позивачка дізналась, що ухвалою від 20 листопада 2017 року позовна заява до Виробничої одиниці ОКП «Донецьтеплокомуненерго» «Костянтинівкатепломережа» про захист прав споживачів була їй повернута. За наслідками розгляду її скарги Костянтинівський відділ поштового зв'язку № 13 листом від 11 грудня 2017 року повідомив, що під час вручення рекомендованого листа № 3003 від Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області листоношею було допущено порушення п. 92 Правил надання поштових послуг. Листоноша особисто поставила підпис за ОСОБА_1 про отримання у журналі та надіслала 08 листопада 2017 року повідомлення про вручення відправнику, а невручений нею лист тільки 21 листопада 2017 року разом з рекомендованим листом від 18 листопада 2017 року поклала в поштову скриньку без відома адресата. Тому висновок суду, що саме 07 листопада 2017 року ОСОБА_1 отримала копію ухвали від 01 листопада 2017 року про усунення недоліків, яку зобов'язана була виконати протягом п'яти днів, не відповідають дійсності. Вважає, що оскаржувана ухвала порушує її права на судовий захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діє з 15.12.2017 року) апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви позивачеві розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиви на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ухвалою від 20 листопада 2017 року, суд першої інстанції, посилаючись на те, що копія ухвали від 01 листопада 2017 року про залишення без руху позовної заяви для усунення недоліків отримана позивачкою 07 листопада 2017 року, виходив з того, що у визначений ухвалою суду строк позивачкою недоліки не усунуті.

З такими висновками суду апеляційний суд погодитись не може з огляду на наступне.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Костянтинівкатепломережа») про захист прав споживачів залишено без руху та зазначено, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року), а саме: в позовні заяві вказано відповідача, який не є юридичною особою; позовна заява не містить посилання на відповідний нормативно-правовий акт, який передбачає такий спосіб захисту порушеного права як визнання суми заборгованості за користування послугами з централізованого опалення недостовірною та такою, що підлягає доказуванню в судовому засіданні; позовна заява не містить посилання на норми Закону України «Про захист прав споживачів» які були порушені відповідачем щодо позивача, коли саме і у який спосіб; позовна заява не містить способу захисту, передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів», який позивач просить застосувати для відновлення його прав, як споживача послуг (а.с. 9-10).

В матеріалах справи мається рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення номер 003, з якого вбачається, що копія ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області отримана ОСОБА_1 07 листопада 2017 року (а.с. 12).

Однак на підтвердження доводів скарги позивачкою ОСОБА_1 до апеляційної скарги додано копію листа Центру поштового зв'язку № 2 Донецької дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» від 11 грудня 2017 року, з якого вбачається, що в порушення п. 92 Правил надання поштових послуг» під час доставки листа № 003 поштар ОСОБА_2 поставила за отримувача підпис у виробничому журналі про отримання листа і направила повідомлення 08 листопада 2017 року відправнику до міськрайонного суду. Невручений лист поштар поклала до ящика робочого столу і доставила його адресату лише 21 листопада 2017 року разом з листом № 06 від 18.11.2017 року, опустивши їх до поштового ящика (а.с.25).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2017 року позовна заява ОСОБА_1 до ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Костянтинівкатепломережа», третя особа: Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, про захист прав споживачів визнано неподаною та повернуто позивачці, оскільки у встановлений строк позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 01 листопада 2017 року про залишення позовної заяви без руху (а.с. 13-14).

Згідно ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року), суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

В апеляційній скарзі позивачка посилається на те, що вона усунула недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 01 листопада 2017 року, у визначений законом строк, так як копію ухвали вона отримала 21 листопада 2017 року і 24 листопада 2017 року заява про уточнення та доповнення позовних вимог надіслано на адресу суду рекомендованим листом.

Таким чином висновки суду викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи.

Відповідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року) підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року) суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Залишаючи позовну заяву без руху, в ухвалі від 01 листопада 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області зазначив, що подана позивачкою ОСОБА_1 позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки відповідачем зазначено виробничу одиницю, яка не є юридичною особою. Крім того, позовна заява не містить посилання на норми Закону, які були порушені відповідачем та не містить способу захисту, передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів», який позивач просить застосувати для відновлення його прав.

Апеляційний суд зазначає, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки на час постановлення ухвали суду від 01 листопада 2017 року заміна неналежного відповідача здійснювалась відповідно до порядку визначеного ст. 33 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року). Норми, які передбачають заміну неналежного відповідача, передбачені і ст. 51 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року). У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд в порядку визначеному процесуальним законодавством замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Крім того, вимога суду про зазначення в позовній заяві норм Закону, які були порушені відповідачем відносно позивача, коли саме і в який спосіб, способу захисту, передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів», який позивач просить застосувати для відновлення прав позивачки, як споживач послуг, не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 року, уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин, зміст їх правових вимог і матеріальний закон що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З'ясовується правильність об'єднання кількох однорідних

вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов'язаними між собою, для вирішення питання про їх об'єднання або роз'єднання. У відповідача суд з'ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий).

З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються

кожною стороною, а які підлягають доказуванню.

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Тобто суд першої інстанції дійшов висновків про повернення позовної заяви ОСОБА_1 з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлена тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання процедури розгляду питання.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню із передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 379, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2017 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосереднього до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 січня 2018 року.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: Л.І. Соломаха

Т.В. Космачевська