РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року місто Чернігів

Справа №751/6421/18

Провадження№2/751/1526/18

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Ченцової С.М.

секретаря судового засідання Сащенко О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (14000, м. Чернігів, вул. Верені, буд. 72, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (14000, м. Чернігів, вул. Верені, буд. 72, НОМЕР_2 виданий Новозаводським ВМ УМВС України в Чернігівській області 28.07.2012 року) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком 72 по вул. Верені у м. Чернігові.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.10.1999 року вона являється власником будинку № 72 по вул. Верені в м. Чернігові. 16.03.2004 року у вказаному будинку був зареєстрований відповідач, але жодного дня у ньому не проживав. Фактичне місце проживання відповідача: м. Чернігів, вул. Березова, буд. № 26. Особистих речей відповідача у будинку немає, також, відповідач не несе витрат по утриманню будинку. Факт не проживання ОСОБА_2 у будинку підтверджується актом не проживання особи за місцем реєстрації від 11.09.2018 року. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу здійснювати право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд, не має можливості оформити субсидію. Посилаючись на ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України просить задовольнити даний позов.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві (а.с.2-3).

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 128 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.04.2010 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок № 72 по вул. Верені у м. Чернігові (а.с.8).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.11.2018 року встановлено факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 20.10.1999 року за реєстровим № 3-4086.

У будинку № 72 по вул. Верені у м. Чернігові, крім позивача, зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією домової книги (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.

Як встановлено судом, будинок № 72 по вул. Верені в м. Чернігові є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

11.09.2018 року сусідами був складений акт, затверджений головою вуличного комітету № 29, в якому зазначено, що ОСОБА_2 в будинку № 72 по вул. Верені в м. Чернігові зареєстрований, але не проживає з 2004 року (а.с.6).

Отже, факт не проживання відповідача у вказаному будинку більше одного року з 2004 року, без поважних причин, підтверджується актом не проживання особи за місцем реєстрації від 11.09.2018 року.

На думку суду позивачка довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації, отже на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Керуючись статтями 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (14000, м. Чернігів, вул. Верені, буд. 72, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (14000, м. Чернігів, вул. Верені, буд. 72, НОМЕР_2 виданий Новозаводським ВМ УМВС України в Чернігівській області 28.07.2012 року) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком № 72 по вулиці Верені у місті Чернігові.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 22 грудня 2018 року.

Суддя С. М. Ченцова